Постанова 
Іменем України
 
05 травня 2022 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/5282/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
 
на рішення Оболонського районного суду м. Києва 
 
від 23 вересня 2021 року 
 
в складі судді Диби О.В.
 
у цивільній справі №756/412/21 Оболонського районного суду м. Києва
 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
 
                                              В С Т А Н О В И В: 
 
У грудні 2020 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Київводоканал" (далі -                                 ПрАТ "АК "Київводоканал", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , своєчасно отримує послуги з централізованого водпостачання та водовідведення, однак не сплачує за такі послуги, просив стягнути з останнього заборгованість за спожиті у період з 01.02.2015 по 31.10.2020 послуги з водопостачання, водовідведення та обслуговування вузлів комерційного обліку, яка з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат становить 85 855,98 грн.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. 
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки не враховано, що представником позивача не було надано суду письмові докази на підтвердження повноважень особи ОСОБА_3 , який 14.04.2021 видав довіреність ОСОБА_4 на здійснення представництва інтересів ПрАТ «АК «Київводоканал» у даній справі.
 
Судом не враховано, що всупереч положенням ЦПК України відповідачем не отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви.
 
Суд ухвалив рішення за відсутності в матеріалах справи доказів про належне повідомлення відповідача. Також, суд неправильно зазначив у рішенні про подання представником позивача заяви про розгляд справи за його відсутності, адже така заява в матеріалах справи відсутня, у зв'язку з чим суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду.
 
Судом неповно з'ясовано обставини справи та не взято до уваги, що договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення КП "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у м. Києві укладено не з ним, а з ОСОБА_5 , яка є власником квартири та його дружиною. Також судом не враховано, що 19.11.2014 в квартирі було встановлено лічильники холодної та гарячої води, а 05.08.2016 та 16.09.2020 засоби обліку води розрахунковим департаментом ПрАТ «АК "Київводоканал" прийнято на абонентський облік (абонент ОСОБА_5 ).
 
Зауважив, що у зв'язку з прийняттям позивачем на облік засобів обліку води плата за надані послуги вносилася споживачем відповідно до показань засобів обліку води.
 
Зазначав, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року неможливо встановити, які тарифи застосовано                        при визначенні вартості на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення. На думку скаржника, розрахунок заборгованості за таких обставин не є належним доказом та викликає сумнів з приводу його достовірності.
 
Також зазначав, що він не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що ним наголошувалося в судовому засіданні, внаслідок чого в нього і відсутній обов`язок своєчасно та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. В даному випадку належним відповідачем у справі повинен бути власник квартири, однак під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено хто є власником квартири, зареєстрованих осіб у квартирі, як і не встановлено хто є стороною у договорах на житлово-комунальні послуги і на кого відкриті особові рахунки протягом спірного періоду.
 
Судом не взято до уваги, що позивач звернувся з позовною заявою про стгянення боргу до відповідача, як до споживача, що зареєстрований у квартирі, однак докази того, що нарахування в період, за який утворився борг проводилися саме на ім'я ОСОБА_1 відсутні.
 
Додав, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , яка є власником квартири, однак відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 04.01.2022 відсутні. В квартирі на момент розгляду справи зареєстровано та проживає 5 осіб. А 19.04.2021 ОСОБА_5 сплачено послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення на рахунок позивача в сумі 15 000,00 грн.
 
Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що позовні вимоги, які стосуються нарахувань, строк оплати яких настав до 14.01.2018 задоволенню не підлягають, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Просив застосувати строк позовної давності.
 
Також, посилався на те, що у відповідності до вимог закону на період дії карантину забороронено нарахування та стягненн неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду           м. Києва від 23.09.2021 та залишити позовну заяву без розгляду.
 
Позивач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 153-154, 156-157, 165-166).
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з водпостачання та водовідведення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 з 18.07.2006 зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ПрАТ "АК "Київводоканал" надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішьобудинкових систем).
 
05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ "АК "Київводоканал", яке було перейменовано в ПрАТ "АК "Київводоканал", зобов`язується за плату  надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж.
 
Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору.
 
Також у повідомленні зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення холодної і гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал" для оформлення припинення надання цих послуг.
 
Матеріали справи не містять доказів, що від ОСОБА_1 , як від споживача, після розміщення повідомлення та договору в газеті "Хрещатик" до ПрАТ "АК "Київводовканал" надходило повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення води.
 
Таким чином, оскільки після розміщення повідомлення у вищевказаній газеті на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал" жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від ОСОБА_1 не надходило, це свідчить про те, що останній у період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року отримував  від ПрАТ "АК "Київводоканал" послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи також вбачається, що згідно довідки №9710/8/02-20 від 03.12.2020 у ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 обліковується заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 70 309,73 грн, з них заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) становить 70 279,65 грн та 30,08 грн - внесок на обслуговування вузла комерційного обліку. Такі ж відомості щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначено і в розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_6 сплатив заборгованість за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року в сумі 70 309,73 грн.
Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, як і не містять матеріали справи доказів, що такі послуги надавалися неналежної якості.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що наданий          ПрАТ "АК "Київводоканал" розрахунок заборгованості є неналежним та недостовірним доказом.
 
Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою та вказуючи на дані обставини, відповідач посилався на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року неможливо встановити, які тарифи застосовано при визначенні вартості на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення. 
 
Разом з тим, згідно п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630  (далі - Правила №30) у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.
 
Пунктом 11 Правил №630 визначено, що у  разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
 
Аналіз наведень положень закону свідчить, що наявність загальнобудинкового лічильника унеможливлює здійснення нарахувань за нормами водопостачання.
 
В пункті 20 Правил №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилався на те, що нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення здійснювалися ПрАТ «АК «Київводоканал» за установленими нормами (нормативами) споживання, у зв'язку з чим формувалися рахунки-повідомлення на сплату. Однак, вважав, що нарахування повинно було здійснюватися за лічильниками.
 
З наведеного слідує, що нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , проводилося відповідно до п. 20 Правил №630, тобто згідно затверджених нормативів (норм) споживання. Відтак, розрахунок заборгованості є належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.
 
При цьому, заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач на його спростування не надав до суду жодного належного доказу
Суд першої інстанціїї, встановивши вищевказані обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних та стягнення з відповідача заборгованості за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року у розмірі 70 309,73 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд порушив норми процесуального права та розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 15.03.2021 (а.с. 22).
25 лютого 2021 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 отримав судове повідомлення на 15.03.2021, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а.с. 25). 
В судовому засіданні 15.03.2021 ОСОБА_1 був присутній (а.с. 28-29). Під розписку був повідомлений про наступне судове засідання на 19.04.2021 (а.с. 30).
В судове засідання 19.04.2021 ОСОБА_1 не з'явився. Розгляд справи було відкладено на 02.06.2021 (а.с. 31
Згідно зворотного поштового повідомлення, судові повістку на 02.06.2021 ОСОБА_1 отримав 25.05.2021 (а.с. 35), однак в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 09.08.2021. В судове засідання, призначене на 09.08.2021 ОСОБА_1 також не з'явився, розгляд справи відкладено на 23.09.2021 (а.с. 40).
Судова повістка на 23.09.2021, адресована ОСОБА_1 , повернулася на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення "Адресат відсутній" (а.с. 44). А згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою.
З наведеного слідує, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, в тому числі про судове засідання, призначене на 23.09.2021, в якому ухвалено оскаржуване рішення.
Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано наявність укладеного між  КП "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району в                   м. Києві та ОСОБА_5 , яка є власником квартири, та не враховано встановлення 19.11.2014 в квартирі було лічильників холодної та гарячої води, які 05.08.2016 та 16.09.2020 розрахунковим департаментом ПрАТ «АК "Київводоканал" прийнято на абонентський облік, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначеному законом порядку таких доказів до суду першої інстанції не подавав. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не зазначив доказів неможливості подання вищевказаних доказів з причин, що об`єктивно від нього не залежали, до суду першої інстанції. А відтак такі докази, відповідно до з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймаються до уваги апеляційного суду.
 
Більше того, як зазначає сам відповідач лічильник взято на облік 16.09.2020, тоді як заборгованість нараховано за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року.
 
Доводи апеляційної скарги, що відповідач є лише споживачем послуг, тоді як власником квартири є його дружина ОСОБА_5 , до якої вимог не пред`явлено, не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для стягнення заборгованості саме з ОСОБА_1 , з огляду на таке. 
 
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
 
Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
 
Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).
 
Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
 
Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.
 
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.
 
Таким чином, позивачем пред'явлено позов до належного відповідача. А тому доводи апеляційної скарги, що суд не встановив обставин того, хто є власником квартири, не мають правового значення та відповідно не спростовують висновку суду про у  ОСОБА_1 обов'язку сплачувати за житлово-комунальні послуги, надані до квартири, в якій відповідач зареєстрований.
 
Оскільки законодавець передбачив надання житлово-комунальних послуг, в тому числі водопостачання та водовідведення, до квартири, не заслуговують на увагу судової колегії доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів нарахування боргу саме на ім'я ОСОБА_1 , який зареєстрований у квратирі, до якої надано послуги.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про сплату ОСОБА_5 послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення на загальну суму 15 000,00 грн колегія суддів зазначає наступне.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначив, що на рахунок позивача власником квартири ОСОБА_5 було внесено оплату в розмірі                           15 000,00 грн за послуги з централізованого постачання холодної води та та водовідведення, на підтвердження чого долучив до апеляційної скарги копію квитанції від 19.04.2021.
 
Однак, даний доказ не підтверджує сплату відповідачем боргу в сумі 15 000,00 грн за період з лютого 2015 року по жовтень 2020 року.
 
З вищевказаної копії квитанції вбачається, що оплату за послуги з централізованого постачання холодної води та та водовідведення в сумі 15 000,00 грн здійснено за період з 03.2021 по 03.2021 (а.с. 131), тоді як з позовом позивач звернувся в грудні 2020 року. А як вже вказувалося вище, відповідачем не надано до суду жодного належного доказу, який підтверджує погашення заборгованості за спірний період. У разі здійснення оплати за перод 03.2021 у більшому розмірі, така переплата буде врахована у наступному розрахунковому періоді.
 
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що у суду першої інстанції були наявні підстави для відмови в задоволенні частини позовних вимог, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки відповідач приймав участь в розгляді справи, але до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності не подавав. А згідно ч. 3 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
 
Відповідач помилково ототожнює поняття "участь у розгляді справи" та "участь в судовому засіданні".
 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи влютому 2016 року було погашено заборгованість на суму 3410,57 грн, яка врахована позивачем при здійсненні розрахунку боргу, що свідчить про переривання строку позовної давності (а.с. 9).
 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не було надано суду письмові докази на підтвердження повноважень голови правління - генерального директора Крушановського С.І., який 14.04.2021 видав довіреність Березовій І.Г. на здійснення представництва інтересів  ПрАТ "АК "Київводоканал" не вказують про порушення судом норм процесуального права, з огляду на таке.
 
Згідно з ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представника підтверджуються довіреністю юридичної особи. Частина 3 даної статті визначає, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. В той же час, суд перевіряє лише повноваження представника позивача, який представляє юридичну особу, а не повноваження посадової особи яка видала довіреність 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був залишити позов без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, не свідчить про порушення судом норм процесуального права, оскільки як вбачається з позовної заяви позивач, посилаючись на те, що дані позовні вимоги можуть бути розглянуті і в порядку наказного провадження, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що спір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги судом вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду в цій частині.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у суду були відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 12.03.2020до 22.05.2020 на всій території України карантин.
Постановою КМУ від 20.05.2020 №392 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 22.05.2020 до 31.07.2020 на всій території України карантин.
Постановою КМУ від 22.07.2020 №641 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 01.08.2020 до 31.12.2020 на всій території України карантин. 
З матеріалів справи вбачається, а саме з розрахунку заборгованості, що за період з лютого 2015 року по жовтеннь 2020 року, у зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг з централізованого водпостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_1 позивачем нараховано 3% в розмірі 4 656,90 грн та інфляційні втрати в розмірі 10 889,35 грн (а.с. 10). З цього ж розрахунку вбачається, що з квітня 2020 року по жовтень 2020 року нараховано 3% річних в розмірі 47,94 грн, а інфляційні втрати в розмірі 30,92 грн, що разом становить суму 78,86 грн.
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що у період дії карантину, тобто з квітня по жовтень 2020 року у позивача були відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого неправильно обрахував період за який необхідно здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення цих позовних вимог у повному обсязі.
Таким чином, сума нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за період, на час якого діяв карантин, не підлягає задоволенню.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. 
За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн (а.с. 6).
Беручи до уваги викладене, зважаючи на ціну позову (85 855,98 грн) та те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення стягуваної суми на 78,86 грн,  підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 100,11 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374-376, 383, 384, 389 ЦПК України,               
 
                                               П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) 10 858 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн 43 коп. - інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по березень 2020 року та 4 608 (чотири тисячі шістсот вісім) грн 96 коп. - 3% річних від простроченої суми боргу за період з лютого 2015 року по березень 2020 року.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року в частині стягнення судового збору - змінити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в сумі 2 100 (дві тисячі сто) грн 11 коп.
 
В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                         В.А. Кравець