Постанова
Іменем України
 
19 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 607/9336/20
провадження № 61-20367св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Молень Ростислав Богданович,на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року у складі судді Позняка В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І., Міщія О. Я., у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні бабою і дідом їх прав щодо виховання онуки,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  звернулися до суду з позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_3 , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення способу участі позивачів у вихованні онуки ОСОБА_4 , такі як можливість спільного відпочинку, систематичні побачення і спілкування з нею, а саме:
1) будні дні: кожний вівторок місяця з 16.00 год. до 20.00 год.;
2) вихідні дні: кожна неділя місяця з 14.00 год. до 20.00 год.;
3) святкові дні та релігійні свята: Різдвяні свята 14 січня з 15.00 год. до 20.00 год.; Великодні свята (Великодній понеділок) з 13.00 год. до 20.00 год.;
4) день народження діда ОСОБА_1 18 червня з 12.00 год. до 20.00 год.;
5) день народження баби ОСОБА_2 06 квітня з 12.00 год. до 20.00 год.;
6) день народження прадіда ОСОБА_5 13 червня з 12.00 год. до 20.00 год.;
7) день народження прабаби ОСОБА_6 03 червня з 12.00 год. до 20.00 год.;
8) день народження прабаби ОСОБА_7 11 серпня з 12.00 год. до 20.00 год.;
9) спільну участь діда та баби з онукою у будь-яких святкових заходах, в яких онука братиме участь;
10) щорічні відпустки: 7 днів влітку в присутності батька ОСОБА_8 , про час відпочинку дід і баба зобов`язується повідомити матір письмово за 1 місяць; місцем побачення встановити місце проживання або наше місце реєстрації позивачів, перебування в межах Тернопільської області та місця культурно-розважального характеру (парк, дитячі ігрові майданчики та інші громадські місця, що призначені для повноцінного відпочинку дитини і відповідають віку дитини) без участі матері; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні дідом та бабою їх прав щодо виховання онуки ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  посилалися на те, що після припинення в 2019 році шлюбних відносин між їх сином та колишньою невісткою ОСОБА_3 відповідачка ізолювала онуку ОСОБА_4 , не відповідає на телефонні дзвінки, проявляє агресію, зневажливе ставлення, обзивання нецензурною лексикою до позивачів при проханні надати можливість побачитися із онукою. Зауважують, що дитина їх любить та радіє, коли має зустріч з дідом і бабою. Оскільки домовитися із колишньою невісткою не вдалося, просили задовольнити позовні вимоги.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначено  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в такі дні: щосереди з 18.00 год. до 19.30 год.; щосуботи з 15.00 год. до 19.30 год.; щороку 18 червня, 06 квітня, Різдво Христове, православне - 07 січня, Великдень (неділя), День святого Миколая - 19 грудня, кожного року з 16.00 год. до 19.30 год.
В інші дні місяця побачення можуть відбуватися за попередньою домовленістю між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Побачення повинні відбуватися в присутності матері дитини ОСОБА_3 за попередньою домовленістю в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, або за місцем проживання матері - ОСОБА_3 .
За погодженням із ОСОБА_3 побачення можуть відбуватися без участі матері, а також в інших місцях (за місцем проживання бабусі, дідуся тощо).
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позбавлення позивачів права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки може позбавити ОСОБА_9 родинних зв`язків із бабою та дідом, любові та турботи від останніх, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. При цьому, судом враховано, в першу чергу, інтереси дитини, зокрема те, що ОСОБА_10 знає дідуся та бабусю з народження, прихильна до них, її психоемоційний стан, стан здоров`я, поведінку та емоційний стан позивачів.
При визначенні порядку побачень судом взято до уваги звичний графік малолітньої ОСОБА_11 , яка по вівторках та п`ятницях відвідує танці, ходить у дитячий садочок, у вересні йде в перший клас, а також висновок органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, яким рекомендовано позивачам здійснювати свою участь у вихованні онуки відповідно до графіку спілкування двічі на тиждень.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2021 року  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Молень Р. Б., звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій, з урахуванням уточнень, просила скасувати вказані рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У касаційній скарзі представник відповідача зазначав, що перешкоди, які ніби чинить відповідач в побаченнях баби, діда з онукою, є уявними, і підтверджуються тільки словами самих позивачів та їх сина. Проте ці свідчення слід сприймати критично, в силу неприязного ставлення останніх до відповідачки.
Рішеннями Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22 жовтня 2020 року та 26 листопада 2020 року «Про надання висновку на запит до суду до справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та визначення способу участі у її вихованні» не встановлено перешкод у здійсненні позивачами своїх прав щодо виховання онуки ОСОБА_12 зі сторони відповідача, а лише запропоновано встановити зручний порядок комунікації. І цього більш ніж достатньо для нормального спілкування з онукою.
Судове рішення не повинно стати інструментом для шантажу та маніпуляцій, а захищати реально порушене право. Адже в такому вигляді судові рішення повинні враховувати і інтерес дитини, і матері (вагітної на день розгляду), а не лише захищати надумано порушене право позивачів.
Під час розгляду справи не встановлено перешкод зі сторони відповідачки для безперешкодного спілкування без будь-яких графіків.
Відповідач, усіляко намагаючись підтримувати безперервне спілкування з дідусем та бабусею, неодноразово, запрошувала позивачів до свого помешкання задля проведення часу з онукою в будь-який зручний час, коли погодні умови не дозволяли такі побачення здійснювати на вулиці.
Наявність порушеного права позивачів прослідковується тільки з їх слів, що свідчить про його відсутність, у зв'язку з чим підстав для звернення з таким позовом до суду у позивачів не було.
У зв`язку із постійним спілкуванням позивачів з ОСОБА_13 , відповідач вважає недоцільним встановлювати графік побачень баби, діда з онукою, формалізувати ці відносини, адже це створить непотрібні як для позивачів, так і відповідача рамки та прив`язаність до певного часу, та навпаки надасть сторонам можливість для зловживань.
Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року у справі № 607/12165/19 встановлений графік побачень ОСОБА_8 (сина позивачів) із дочкою ОСОБА_13  без присутності інших осіб.
Тобто суд у справі, що розглядається, фактично змінив рішення у справі № 607/12165/19, встановивши побачення для третіх осіб у час, коли батько самостійно повинен спілкуватися з дитиною.
Побачення баби, діда з онукою в період часу з 15:00 год. до 19:30 год. щосуботи та на Різдво Христове (православне), Великдень, День святого Миколая не можуть відбуватися, адже в цей час ОСОБА_14 проводить час із батьком - ОСОБА_8 , який має проводити час із дочкою і її матір`ю без присутності інших осіб, як зазначено у рішенні від 29 травня 2020 року у справі № 607/12165/19, яке набрало законної сили.
Представник вказував, що визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року час побачень баби, діда з онукою ОСОБА_13 є надто тривалим, адже позивачі є всього лиш іншими членами родини і на них не покладений рівний із батьком дитини обов`язок щодо виховання та утримання дитини. Спілкування позивачів з ОСОБА_13 має відбуватися, проте такі побачення не можуть порушувати звичний режим життя дитини, порядок її навчання та дозвілля, а також права батьків на особисте виховання дитини.
Суди порушили один із основних принципів цивільного судочинства, передбачений пунктом 2 частини третьої, статті 2 ЦПК України, надавши перевагу стороні позивачів, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є священнослужителем.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу позивачі просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки вказані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Молень Р. Б., та витребувано справу з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
У квітні 2022 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суди встановили, що син позивачів ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2019 року.
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14 березня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1921, яка є онукою позивачів (т. 1 а. с. 9).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року у справі № 607/12165/19, яке набрало законної сили, суд ухвалив визначити ОСОБА_8 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в такі дні: щочетверга з 17.00 год. до 19.30 год.; щосуботи з 15.00 год. до 19.30 год.; 06 березня, 02 серпня, 13 листопада, Різдво Христове, православне - 07 січня, Великдень (неділя), День святого Миколая - 19 грудня, кожного року з 16.00 год. до 19.30 год., в інші дні місяця, побачення можуть відбуватися за попередньою домовленістю між батьками: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .
Побачення повинні відбуватися в присутності матері дитини ОСОБА_3 за попередньою домовленістю в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, або за місцем проживання матері ОСОБА_3 , без присутності інших осіб.
Зобов`язано ОСОБА_8 не порушувати графік побачень, приділяти дитині ОСОБА_4 увагу і турботу, виховувати її, матеріально допомагати та слідкувати за станом її здоров`я.
Зобов`язано ОСОБА_3 поважати батьківські права ОСОБА_8 , не чинити перешкод у його спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .
Визначено місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю дитини - ОСОБА_3 , за місцем її проживання (т. 1 а. с. 94-98).
Відповідно до листа Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 30 листопада 2020 року № 7349 ОСОБА_1 24 листопада 2020 року звертався в поліцію із заявою, в якій повідомляв, що колишня невістка ОСОБА_3 не дає дитини батькові та йому (т. 1 а. с. 131, 132).
Крім того, позивач 02 грудня 2020 року, 23 грудня 2020 року звертався зі скаргами до управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради щодо перешкоджання ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою (т. 1 а. с. 130, 134, 135, 139, 140).
Судом досліджено відеозаписи та фото, надані сторонами, на яких зафіксовано спілкування позивачів з їх онукою (т. 1 а. с. 48-61).
Органом опіки і піклування Тернопільської міської ради надано висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 грудня 2020 року № 162, згідно з яким рекомендовано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 брати участь у вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в такі дні: щочетверга з 17.00 год. до 19.30 год.; щосуботи з 15.00 год. до 19.30 год.; щороку 18 червня, 06 квітня, Різдво Христове, православне - 07 січня, Великдень (неділя), День святого Миколая - 19 грудня, кожного року з 13.00 год. до 19.30 год. В інші дні побачення можуть відбуватися за попередньою домовленістю з матір`ю дитини (т. 1 а. с. 114, 115).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).
Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив із того, що ОСОБА_3 чинить позивачам перешкоди у спілкуванні з їх онукою, що суперечить статтям 159, 257, 263 СК України, оскільки позивачі як дід та баба мають законне право на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.
Суд першої інстанції, врахувавши звичний графік малолітньої ОСОБА_4 , яка по вівторках та п`ятницях відвідує танці, відвідує дитячий садочок, у вересні йде в перший клас, а також висновок органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, яким рекомендовано позивачам брати участь у вихованні онуки відповідно до графіку спілкування двічі на тиждень, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, визначив порядок участі діда та баби у вихованні дитини, з яким Верховний Суд погоджується.
Водночас Верховний Суд зауважує, що наявність конфлікту та неприязні відносини між відповідачкою та позивачами не є підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онукою.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачі мають негативний вплив на онуку.
Колегія суддів погоджується зі способом участі позивачів у вихованні онуки, який визначений судом першої інстанції, адже тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії» ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року).
Суд першої інстанції дотримався розумного балансу інтересів між сторонами та онукою, врахувавши насамперед інтереси дитини.
Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Молень Ростислав Богданович, залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
                                                                                                                      А. І. Грушицький
 
                                                                                                                      І. В. Литвиненко