ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/249/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/119/20 Категорія: 311000000 	Льон О.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Нерушак Л.В., Фетісової Т.Л.
секретар Зінченко Ю.О.
учасники справи: 
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 ;
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом – Приватне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт»;
відповідачі за зустрічним позовом Приватне акціонерне товариство «Миронівська птахофабрика», ОСОБА_2 в інтересах якого дії ОСОБА_1 ;
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача – орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради; 
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Левченко Марина Дмитрівна; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Левченко Марини Дмитрівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» про визнання договору суборенди квартири укладеним та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» до Приватного акціонерного товариства «Миронівська птахофабрика», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача – орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради, про визнання договору суборенди недійсним в частині, визнання договору суборенди припиненим та виселення з квартири,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1  звернуласьдо Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» (ПрАТ «МХП») про визнання договору суборенди квартири укладеним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_3 з 11 липня 2009 року працювала у ЗАТ «Миронівська птахофабрика» на різних посадах до звільнення з роботи з 27 листопада 2019 року.
10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та ОСОБА_4 було укладено договір суборенди квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого орендодавець передав у платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири, якщо ОСОБА_1 пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі наказу про прийняття на роботу на підприємство.
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася із проханням укласти договір купівлі-продажу квартири. Наслідком стало звільнення позивача 27 листопада 2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Позивач вважає, що оскільки укладений договір є виконанням умов колективного договору, ним не передбачалась необхідність нотаріального посвідчення, адже істотною умовою є і виконання трудових обов`язків працівником строком 10 років; сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, з боку позивача відбулось повне його виконання, то Договір є дійсним та підлягає виконанню обома сторонами.
Відповідач, за яким 15 січня 2009 року було зареєстроване право власності на вище вказану квартиру, відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання за договором, тому позивач просила суд визнати укладеним договір суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та ОСОБА_4 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
06 березня 2020 року відповідач ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» (далі ПрАТ «МХП») звернувся до суду з уточненим в подальшому зустрічним позовом до ПрАТ "Миронівська птахофабрика", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради, про визнання договору суборенди недійсним в частині, визнання договору суборенди припиненим та виселення з квартири.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що позивач за зустрічним позовом є власником квартири АДРЕСА_3 .
01 вересня 2010 року ВАТ «Миронівський хлібопродукт» уклав із ЗАТ «Миронівська птахофабрика» договір оренди приміщення №1021-Г, за яким: Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нерухомі об`єкти, що розташовані за адресою АДРЕСА_4 , загальна площа приміщення, що передається в оренду 2294,50 м.кв. Перелік об`єктів, що орендуються складається з: 41 об`єкту (згідно переліку об`єктів), в т.ч. кв. 86 (інвентарний номер МЦ-0021061, площею 38,7 кв.м., балансовою вартістю 58745,00 грн., сума орендних платежів за місяць 200 грн. (п.1.4 Договору). Приміщення, які є предметом цього Договору, передаються в оренду для використання їх виключно за цільовим призначенням - проживання працівників орендаря (суборендаря та членів його сім`ї) за укладеним між орендарем та працівниками договору суборенди. (п.1.6 Договору).
Вказує, що Орендодавець договором суборенди або будь-яким іншим шляхом (в межах норм законодавства та встановлених Статутом Товариства обмежень) не наділив/не передав Орендарю право відчужувати своє майно. Правочин було укладено поза рамками діючих на час укладення норм як законодавства, так і без врахування обмежень/повноважень, що визначені Статутами зазначених вище Товариств. Договір суборенди укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому відповідач - ПрАТ «Миронівська птахофабрика» не мав права включати у договір суборенди квартири наступні умови:
- пункт 1.1 у частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору».
- підпункт 2.1.2 Якщо Суборендар пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі наказу про прийняття на роботу на підприємство Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» Суборендар має право викупу квартири по ціні 1000 гривень.
- підпункт 3.2.2 Суборендар має право викупу квартири, що орендує, за умови, що протягом 10 років суборендар матиме трудові відносини з підприємством Групи компаній «Миронівський хлібопродукт». Строк трудових відносин обчислюється з 11 липня 2009 року по 10 липня 2019 року.
- пункт 3.3 Квартира переходить у власність Суборендаря або членів його сім`ї у разі: отримання суборендарем першої, другої групи інвалідності під час виконання трудових обов`язків; смерті ОСОБА_5 ; в інших випадках за домовленістю сторін. 
А тому дані пункти підлягають визнанню недійсними.
Крім того, вважає, що договір суборенди від 10 квітня 2012 року припинив свою дію 31 грудня 2019 року, оскільки сторонами договору оренди приміщення від 01 вересня 2010 року підписано угоду про розірвання зазначеного договору та складено акт про приймання-передачу приміщення від 31 грудня 2019 року.
Для реалізації своїх прав, позивач, як власник приміщення звернувся до ПрАТ «Миронівська птахофабрика» з листом щодо надання інформації про наявність/відсутність обставин, що перешкоджають власнику вільно використовувати своє майно, на що ПрАТ «Миронівська птахофабрика» проінформувала про те, що зі сторони колишнього працівника ОСОБА_1 чиниться опір та здійснюються неправомірні дії. ОСОБА_1 добровільно відмовляється звільнити квартиру, в якій проживала разом зі своєю сім`єю. Вважають, що правові підстави для проживання ОСОБА_1 та її сім`ї у квартирі, що належить ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» відсутні, оскільки договір суборенди квартири №2109 від 10 квітня 2012 року припинив свою дію, а тому відповідач повинна була звільнити займану квартиру протягом 5-ти днів з моменту видачі наказу про звільнення з роботи, тобто кінцевий строк для звільнення з квартири – 02 грудня 2019 року, що ОСОБА_1 виконано не було. 
Враховуючи наведене, просили суд визнати договір суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року таким, що припинив свою дію. Визнати недійсними пункт 1.1 у частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору», підпункти 2.1.2.; 3.2.2. та пункт 3.3. Договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року. Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла. Судові витрати покласти на відповідачів.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ПрАТ "МХП" про визнання договору суборенди квартири укладеним та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.
Зустрічний позов задоволено.
Визнано договір суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та ОСОБА_6 таким, що припинив свою дію.
Визнано недійсним пункт 1.1 у частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору», підпункти 2.1.2, підпункти 3.2.2, пункту 3.3 договору суборенди квартири № 2109 від 10.04.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» ОСОБА_6 .
Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Зобов`язано Державну Казначейську службу України повернути ОСОБА_1 , сплачені нею на рахунок кошти вартості майна за договором №2109 від 10 квітня 2012 року у справі №697/119/20, після набрання рішенням законної сили.
Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Канівського міськрайонного суду від 24 січня 2020 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Левченко Марина Дмитрівна подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року; закрити провадження за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» в частині визнання договору суборенди припиненим та виселення з квартири. Постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що позовні вимоги ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» до ПрАТ «Миронівська птахофабрика» щодо визнання недійсними пунктів Договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року, укладеного між ПрАТ «Миронівська птахофабрика» та ОСОБА_6 , не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до юрисдикції господарського суду.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано сплив строку позовної давності за позовними вимогами ПрАТ «Миронівський хлібопродукт».
Стверджує, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки доказам, наданим представником ОСОБА_1 щодо набуття права власності іншими працівниками ПрАТ «Миронівська птахофабрика» із переліку квартир, повернутих орендодавцю за Актом приймання-передачі від 31 грудня 2019 року, однак, поклав в основу рішення фіктивні докази про розірвання договору оренди приміщення № 1021-Г від 01 вересня 2010 року та повернення приміщення орендодавцю.
Вважає, що оскільки ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на майно, що належить ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», а не ПрАТ «Миронівська птахофабрика», не залучення нею співвідповідача ПрАТ «Миронівська птахофабрика» не впливає на вирішення спору по суті, з огляду на наявність зустрічного позову. Тому вважає, що відмова у позові з причин не залучення вказаного відповідача є формальною та не ґрунтується на вимогах ЦПК.
Представник ПрАТ «МХП» - адвокат Шепіль Оксана Василівна подала відзив на апеляційну скаргу та вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року без змін.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи за адресами, вказаними у заявах, поданих до суду та які містяться в матеріалах справи, учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Повідомлення про дату, час та місце розгляду справи здійснювалось судом на адресу, вказану як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі. Конверти із судовими повістками повернулись до суду із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Оскільки ОСОБА_1 іншої адреси суду для направлення судових повісток не повідомила, вона вважається належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до статті 128 ЦПК України.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Левченко М.Д. надіслала на електронну адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник ПрАТ «Миронівська птахофабрика» Форостяна О. також надіслала заяву про розгляд справу без участі представника.
Заслухавши представника ПрАТ «МХП» - адвоката Шепіль О.В., яка з`явилась в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 11 липня 2009 року по 27 листопада 2019 року працювала на різних посадах у ЗАТ «Миронівська птахофабрика», яке в подальшому змінило назву на ПрАТ «Миронівська птахофабрика».
27 листопада 2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України), що підтверджується записами її трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.06.2009 (т.1 а.с.7-9).
10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» (Орендодавець) та ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) було укладено договір суборенди квартири, яким регулюються правовідносини, пов`язані із передачею Орендодавцем Суборендарю у платне користування житлове приміщення з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору за адресою: АДРЕСА_2 . (п.1.1).
Пунктом 2.1.2 Договору передбачено, що якщо Суборендар пропрацює на підприємстві Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» 10 років з дати видачі Наказу про прийняття на роботу на підприємство Групи компаній «Миронівський хлібопродукт» Суборендар має право викупу квартири по ціні 1000 гривень.
Пунктом 3.2.2 Договору передбачено, що суборендар має право викупу квартири, що орендує, за умови, що протягом 10 років суборендар матиме трудові відносини з підприємством Групи компаній «Миронівський хлібопродукт». Строк трудових відносин обчислюється з 11 липня 2009 року по 10 липня 2019 року.
Квартира переходить у власність Суборендаря або членів його сім`ї у разі: отримання суборендарем першої, другої групи інвалідності під час виконання трудових обов`язків; смерті Суборендаря; в інших випадках за домовленістю сторін (п.3.3 Договору).
Відповідно до п.5.1 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання і діє по 10 липня 2019 року або до моменту звільнення Суборендаря з роботи на підприємствах групи компаній «Миронівський хлібопродукт» (т.1 а.с.12,13).
Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №192606106 від 11 грудня 2019 року власником квартири АДРЕСА_3 є Відкрите акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт», що також підтверджується технічним паспортом на квартиру та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15 січня 2009 року (т.1 а.с.14,15, т.3 а.с.90-96).
Згідно із Договором оренди приміщення №1021-Г від 01 вересня 2010 року (далі Договір оренди), укладеного між ВАТ «Миронівський хлібопродукт» (Орендодавець) та ЗАТ «Миронівська птахофабрика» (Орендар), Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти у тимчасове платне користування нерухомі об`єкти, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 38,7 кв.м.), для використання їх за призначенням, що належать Орендарю.
Пунктом 1.6. Договору оренди передбачено, що приміщення, які є предметом цього Договору, передаються в оренду для використання їх виключно за цільовим призначенням - проживання працівників орендаря (суборендаря та членів його сім`ї) за укладеним між орендарем та працівниками договору суборенди.
Договір діє з моменту його підписання і до 01 серпня 2013 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У разі якщо жодна із сторін даного Договору не подасть пропозиції щодо припинення договору за 1 місяць до закінчення встановленого в договорі строку, то Договір вважається пролонгованим на аналогічний термін (пункт 9.1 Договору оренди) (т.1 а.с.148-151).
Судом першої інстанції було правильно визначено, що позовну вимогу про визнання укладеним договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Миронівська птахофабрика» та ОСОБА_7 пред`явлено до ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», який не є стороною даного договору та належним відповідачем у справі, що є підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що не залучення позивачкою ОСОБА_1 співвідповідачем у справі ПрАТ «Миронівська птахофабрика», не впливає на вирішення спору по суті, з огляду на наявність зустрічного позову, не ґрунтуються на нормах цивільного процесуального закону.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Пред`явлення зустрічного позову ПрАТ «МХП» до ПрАТ «Миронівська птахофабрика» і ОСОБА_1 із вимогами про визнання частково недійсним договору суборенди квартири та визнання його припиненим, не може свідчити про пред`явлення вимог до ПрАТ «Миронівська птахофабрика» про визнання укладеним договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року за первісним позовом ОСОБА_1 .
Крім того судом першої інстанції правильно визначено, що оскільки договір суборенди квартири № 2104 від 10 квітня 2012 року частково виконаний сторонами, позовна вимога про визнання його укладеним не є належним способом захисту.
Під час розгляду справи судом першої інстанції на підставі належних доказів - Статуту ВАТ «Миронівський хлібопродукт», Статуту ЗАТ «Миронівська птахофабрика», Договору оренди приміщення №1021-Г від 01 вересня 2010 року, наданих учасниками справи, вірно було встановлено, що ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» не наділяв ПрАТ «Миронівська птахофабрика» повноваженнями на укладення правочинів щодо відчуження належного ПрАТ «МХП» нерухомого майна, у тому числі і спірної квартири, на користь третіх осіб.
Висновки суду про визнання недійсними підпунктів 2.1.2, 3.2.2, пункту 3 та пункту 1 в частині «з можливістю укласти договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов даного договору» договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами.
Колегія суддів також погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки він відповідає наявним у матеріалах справи доказам та ґрунтується на відповідних нормах матеріального права.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» до ПрАТ «Миронівська птахофабрика» щодо визнання недійсними пунктів Договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року, укладеного між ПрАТ «Миронівська птахофабрика» та ОСОБА_6 , не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до юрисдикції господарського суду, є безпідставними.
Так, у зустрічному позові ПрАТ «МХП» просив суд визнати недійсними пункти договору суборенди квартири № 2109 від 10 квітня 2012 року, який був укладений між ОСОБА_6 та ПрАТ «Миронівська птахофабрика», а не між юридичними особами ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» та ПрАТ «Миронівська птахофабрика», тому такі позовні вимоги відповідно до ст. 19 ЦПК України, враховуючи суб`єктивний склад учасників справи та предмет позову, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, як було правильно вирішено судом першої інстанції.
Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано сплив строку позовної давності за позовними вимогами ПрАТ «Миронівський хлібопродукт», спростовуються матеріалами справи, та судом вірно враховано, що ПрАТ «МХП» не було стороною оскаржуваного договору суборенди від 10 квітня 2012 року, тому Товариство не було обізнане про порушення його прав як власника спірної квартири.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки доказам, наданим представником ОСОБА_1 щодо набуття права власності іншими працівниками ПрАТ «Миронівська птахофабрика» із переліку квартир, не стосуються предмету розгляду даної справи, оскільки оскаржуваний договір суборенди від 10 квітня 2012 року було укладено лише із ОСОБА_1 . 
Фіктивність доказів про розірвання договору оренди приміщення № 1021-Г від 01 вересня 2010 року та повернення приміщення орендодавцю, на що вказує скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджено належними доказами, тому такі твердження скаржника є безпідставними.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Левченко Марини Дмитрівни без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Левченко Марини Дмитрівни залишити без задоволення. 
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді                                  

Повний текст постанови складений 29 квітня 2022 року.