Справа № 136/2303/21
Провадження № 22-ц/801/951/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року	Справа № 136/2303/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року, ухвалене суддею Липовецького районного суду Вінницької області Кривенком Д.Т.,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , маючи на меті отримати банківські послуги, підписав заяву від 09.04.2012. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язаний погашати заборгованість за кредитним договором та заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів, передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов`язань, за вимогою банку виконати їх з поверненням кредиту. 
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 27.10.2021 становить 14066,05 гривень, з яких: 11372,46 грн. –заборгованість за кредитом; 2693,59 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Судові витрати просить стягнути з відповідача.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що в підтвердження позовних вимог позивачем надані належні та допустимі докази. Відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу. Крім того відсутність підпису позивача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. При укладенні кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору: погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитом, порядок нарахування пені, розмір та порядок нарахування штрафів, комісії, тощо.
Відповідач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає частково.
З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2012 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву (а.с.16). У якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також позивачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, за змістом якого встановлено умови кредитування: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; максимальна сума ліміту; строк договору – 240 місяців, та строк кредитування – до 240 місяців; спосіб та строк надання кредиту –на картковий рахунок (безготівковий). (а.с. 17-19).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 27.10.2021 становить 14066,05 гривень, з яких: 11372,46 грн. –заборгованість за кредитом; 2693,59 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами (а.с. 16); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 20-43) та розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-13).
Встановлено, що відповідачу було визначено кредитний ліміт та ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання неналежно виконував, про що свідчить виписка по картковому рахунку (а.с. 53-61); довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 14) та довідка про видані картки (а.с. 15).
Підставою звернення з позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог та виникнення заявленого банком розміру заборгованості. Документи, які додано до матеріалів справи не підтверджують факту надання можливості у позичальника мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання ним кредитної кратки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі.
З таким висновком апеляційна інстанція цілком не може погодитись, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. 
В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. 
Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.
Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.
Також банком не надано доказів ознайомлення відповідача з тарифами банку, які передбачають сплату відсотків за користування кредитом.
У Анкеті-заяві позичальника від 09.04.2012 процентна ставка не зазначена.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічні правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Колегія суддів вважає, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.04.2012 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Крім того в матеріалах справи відсутній Витяг з «Тарифів банку», що, в свою чергу, унеможливлює встановлення використання відповідачем кредитної карти та кредитних коштів, визначення тривалості пільгового періоду по кредиту, процентної ставки на місяць за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу, розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів тощо, а подані банком до суду докази на підтвердження позовних вимог є суперечливими.
Апеляційний суд звертає увагу, що укладений між сторонами договір не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Надання ж позивачем Паспорту споживчого кредиту, підписаного 16.06.2020 позичальником ОСОБА_1 (а.с.17-19) не має правового значення для вирішення цих позовних вимог.
Також, враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що підписання паспорту споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про три різні кредитні продукти), - не є підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.
Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів, які визначені у паспорті споживчого кредиту.
Згідно статті 12,81 ЦПК України, кожна сторону довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що  ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами та тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом, відсутня домовленість сторін по сплаті вказаних платежів, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках в розмірі 2693,59 грн. є законним і обґрунтованим.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсотках.
Разом з тим, апеляційний суд прийшов до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване судове рішення в частині вирішення спору щодо стягнення основної суми заборгованості (тіло кредиту).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 09.04.2012 ОСОБА_1 до суду не звертався.
Крім того, з розрахунку заборгованості наданого банком, виписки з особового рахунку та довідки банку про отримання відповідачем картки, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та періодично здійснював його погашення. Доказів на спростування вказаного розрахунку,  ОСОБА_1 не надано.
За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволені позову з тих підстав, що позивачем не доведено факту отримання кредиту та наявності заборгованості у відповідача. Такий висновок суду першої інстанції спростовується матеріалами справи, зокрема анкетою-заявою б/н від 09.04.2012 та розрахунком заборгованості.
Факт укладення кредитного договору сторонами не оспорювався.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 127/18120/18.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
ОСОБА_1 не подав відзив на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України) та не подав відзив на апеляційну скаргу, як і жодних доказів на спростування отримання та використання кредитних коштів.
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з  ОСОБА_1  за тілом кредиту в розмірі 11372,46 грн., оскільки позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а в решті позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.        
       З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в частині відмови у стягненні тіла кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 80,85% (розрахунок 11372,46 грн. (задоволена частинна вимог): 14066,05 грн. (ціна позову)) х 100 = 80,85%. 
       На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 1835,30 грн. (80,85% від 2270,00 грн.) та судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 2752,94 грн. (80,85% від 3405,00 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.
Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,-
                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11372,46 гривень.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1835,30 гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 2752,94 гривень, а всього 4588,24 гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
             Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Головуючий                                                                М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук
                                                                               
                                                               Т.Б. Сало