ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року	Львів	Справа № 140/2930/19 пров. № А/857/942/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання –     Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 140/2930/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Костюкевич С.Ф.,
час ухвалення рішення – 30.11.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013571302 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 96025,62 грн, №0013581302 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 8002,13 грн, №0013611302 про застосування штрафних санкцій у сумі 3570,00 грн, вимогу від 19 липня 2019 року №Ф-0013601302 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 78243,12 грн, рішення від 19 липня 2019 року №0013591302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 12931,29 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу від 19 липня 2019 року №Ф-0013601302 в частині на суму 26660,18 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 19 липня 2019 року №0013591302 в частині на суму 5974,49 грн та податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013581302 в частині на суму 1817,73 грн (збору) та 908,87 грн штрафних санкцій. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №807/250/17 дійшов висновку, що сідельні тягачі та напівпричепи відносяться до категорії вантажних автомобілів, а отже до основних засобів подвійного призначення, які, відповідно до вимог статті 177 ПК України до складу витрат фізичної-особи підприємця не включаються. Зазначає, що сам лише факт понесення витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей не може безумовно свідчити про те, що такі витрати пов`язані з провадженням господарської діяльності  ФОП, не можуть слугувати доказом і вищезазначені дефектні акти про проведення ремонту гаражного комплексу, оскільки вони підписані самим же позивачем, і з них не вбачається ким і при проведенні яких саме ремонтних робіт були використані вказані матеріали. Крім того, вказує, що використані паливно-мастильні матеріали на суму 169428,72 грн залишалися неоплаченими станом на 31 грудня 2017 року, тобто на кінець звітного періоду, а тому витрати не пов`язані  із отриманням доходу у відповідному звітному періоді. Таким чином, вважає, що контролюючий орган діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача (апелянта) – Сахарчук А.А. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.
Позивач – ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29 липня 1992 року та здійснює господарську діяльність за такими видами: вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29) та ін., перебуваючи на загальній системі оподаткування.
У період з 15 по 28 травня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області була проведена документальна планова виїзна перевірка суб`єкта господарської діяльності позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахувань та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, своєчасності, достовірності, повноти нарахувань та сплати податку на додану вартість, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той же період.
За результатами перевірки було складено акт перевірки від 11 червня 2019 року №12333/03-20-13-02/2542300056, яким встановлено такі порушення підприємцем податкового законодавства: 
- п.44.1 ст.44, п.164.1 ст.164, п.177.2 п.п.177.4.3, п.177.4.5, п.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 64017,08 грн, в т.ч.: за 2017 рік на 41784,33 грн, за 2018 рік на 22232,75 грн;
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, підпункт 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 5334,75 грн, в т.ч.: за 2017 рік на суму 3482,03 грн, за 2018 рік - 1852,72 грн; 
- п.2 ч.1 ст.7, п.2, 3, 9 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» внаслідок чого занижено суму єдиного внеску на загальну суму 78243,12 грн, в т.ч.: за 2017 рік на 51069,77 грн, за 2018 рік - 27173,35 грн; 
- п.117.1 ст.117 ПК України та п.8.4 розділу VІII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462, а саме: несвоєчасне подано Повідомлення за формою № 20-ОПП.
Такі висновки обґрунтовані тим, що підприємець завищив валові витрати на суму 355650,44 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 232135,17 грн, за 2018 рік на суму 123515,27 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на ту ж суму.
Як зазначено у пункті 2.1.2 акта перевірки, підприємець до складу валових витрат включив витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме: витрати на придбання запчастин, мастил та оливи до вантажних транспортних засобів та послуг по їх ремонту на загальну суму 234467,91 грн; витрати на придбання напівпричепа SAMRO ST 39 МНРА у сум 87334,84 грн. Крім того, до складу валових витрат включено витрати на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 18708,69 грн за 2017-2018 роки.
Також у ході перевірки встановлено, що позивач відніс у 2017 році до складу валових витрат витрати на придбання дизпалива у сумі 2201294,20 грн.
Згідно з наданими до перевірки документами встановлено, що підприємцем при наданні транспортних послуг замовникам використано паливно-мастильні матеріали на суму 2109547,61 грн; дебіторська заборгованість за наданими послугами станом на 31 грудня 2017 року становить 374273,37 грн, в т.ч. 62378,89 грн ПДВ; вартість дизпалива, використаного під час надання цих послуг, які є неоплаченими, становить 169428,72 грн.
З цього зроблено висновок, що підприємець завищив валові витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів на 137388,51 грн. Собівартість товару, за яким рахується заборгованість, становить 169428,72 грн та вона включена перевіркою до складу валових витрат 2018 року. Аналогічно за 2018 рік: до складу валових витрат віднесено витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів у сумі 1885312,54 грн. Згідно з наданими до перевірки документами встановлено, що підприємець використав паливно-мастильні матеріали при наданні транспортних послуг замовникам на суму 1947095,54 грн; дебіторська заборгованість за цими послугами становить 389161,41 грн, в т.ч. 64860,24 грн ПДВ. Вартість паливно-мастильних матеріалів, які використані для транспортних послуг, що є неоплаченими станом на 31 грудня 2018 року становить 191957,85 грн.
19 липня 2019 року на підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення: - №0013571302 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 96025,62 грн (з них 64017,08 грн основний платіж та 32008,54 грн штрафні санкції); - №0013581302 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 8002,13 грн (з них 5334,75 грн основний платіж та 2 667,38 грн штрафні санкції); - №0013611302 про застосування штрафних санкцій у розмірі 3570,00 грн.
Також 19 липня 2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформувало вимогу №Ф-0013601302 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 78243,12 грн та прийняло рішення №0013591302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 12931,29 грн.
ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (надалі ГУ ДФС у Волинській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013571302 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 96025,62 грн, №0013581302 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 8002,13 грн, № 001361302 про застосування штрафних санкцій у сумі 3570,00 грн, вимогу від 19 липня 2019 року № Ф-0013601302 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 78243,12 грн, рішення від 19 липня 2019 року № 0013591302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 12931,29 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано прийняті Головним управлінням ДФС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013571302 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 67393,86 грн, податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року № 0013581302 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 5616,15 грн, вимогу від 19 липня 2019 року № Ф-0013601302 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 54 913,54 грн, рішення від 19 липня 2019 року №0013591302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 10407,89 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013611302 про застосування штрафних санкцій у сумі 850,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2021 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року в частині вимог щодо скасування податкової вимоги від 19 липня 2019 року №0013601302 про сплату боргу (недоїмки), рішення від 19 липня 2019 року №0013591302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013581302 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору скасовано, справу №140/2930/19 в цій частині направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу від 19 липня 2019 року №Ф-0013601302 в частині на суму 26660,18 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 19 липня 2019 року №0013591302 в частині на суму 5974,49 грн та податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013581302 в частині на суму 1817,73 грн (збору) та 908,87 грн штрафних санкцій. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання щодо встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, необхідно виходити із встановлених касаційною інстанцією сум витрат в розмірі 234467,91 грн неправомірно включених позивачем до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності. Саме з даної суми податковим органом необхідно було розраховувати ЄСВ у вимозі про сплату боргу, який становитиме 51582, 94 грн (234467,91 * 22%). Виходячи з того, що відповідачем по цьому податку прийнято рішення №Ф-0013601302 на суму 78243,12 грн, тому дана вимога підлягає скасуванню на суму 26660,18 грн (78243,12 - 51582,94). Аналогічно щодо застосування штрафних санкцій у рішенні №0013591302 підлягає скасуванню сума 5974,49 грн (12931,29 - 6956,80). Також виходячи із вищезазначеної суми, сума військового збору по основному платежу підлягає скасуванню на 1817,73 грн (5334,75 - 3517,02), де 5334,75 – сума донарахованих коштів податковим органом в податковому повідомленні-рішенні №0013581302 з цього приводу, а 234467,91 * 1,1%=3517,02 – розмір вирахуваного військового збору, окрім того, по штрафних санкціях підлягатиме скасуванню сума 908,87 грн (2667,38 - 1758,51), де 2667,38 – розмір цього збору, визнаний податковим органом в податковому повідомленні-рішенні, а 1758,51 – 50% від встановленої судом суми донарахованого військового збору.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.п.177.4.5. п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
За змістом пп.177.4.6. п.177.4 ст.177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, суть встановлених податковим органом порушень полягає в тому, що позивач неправомірно включив до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, суми на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів) у розмірі 151472, 27 грн, оскільки сідельні тягачі та напівпричепи належать до категорії вантажних автомобілів, а отже до основних засобів подвійного призначення, які, відповідно до вимог статті 177 Податкового кодексу України до складу витрат фізичної особи-підприємця не включаються.
Крім того, ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає, що автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний і легковий автомобілі, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).
При цьому, при вирішенні цього спору касаційний суд погодився з доводами податкового органу щодо неправомірного включення позивачем до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, сум на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів) у розмірі 151472,27 грн, що в поєднанні із встановленими обставинами про безпідставне віднесення позивачем суми на придбання напівпричіпу SAMRO ST 39 MHPA у розмірі 87334,84 грн до складу витрат, становить 234467,91 грн (податкове зобов`язання: 234467,91 * 18% - 42204,22 грн, за штрафними санкціями: 42204,22 * 50% = 21102,11 грн), тому податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013571302 підлягає скасуванню в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 21812,86 грн, та застосування штрафних санкцій в сумі 10906, 43 грн, в іншій частині, вказане податкове повідомлення-рішення є таким, що винесено правомірно. 
Також касаційним судом зазначено, що визначення податковим органом військового збору, застосування штрафних санкцій та суми єдиного внеску є похідним від збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, тому судові рішення у справі в частині вимог щодо скасування податкової вимоги від 19 липня 2019 року № Ф-0013601302 про сплату боргу (недоїмки), рішення від 19 липня 2019 року № 0013591302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року № 0013581302 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору, підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в цій частині і необхідністю дослідження кожного акта індивідуальної дії, що становить предмет позовних вимог у цій справі.
На виконання вказівок КАС у складі ВС при направленні в частині позовних вимог справи до суду першої інстанції на новий розгляд було визначено, що при вирішенні питання щодо встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, необхідно виходити із встановлених касаційною інстанцією сум витрат в розмірі 234467,91 грн неправомірно включених позивачем до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності. Саме з даної суми податковим органом необхідно було розраховувати ЄСВ у вимозі про сплату боргу, який становитиме 51582, 94 грн (234467,91 * 22%). Виходячи з того, що відповідачем по цьому податку прийнято рішення №Ф-0013601302 на суму 78243,12 грн, тому дана вимога підлягає скасуванню на суму 26660,18 грн (78243,12 - 51582,94). Аналогічно щодо застосування штрафних санкцій у рішенні №0013591302 підлягає скасуванню сума 5974,49 грн (12931,29 - 6956,80). Також виходячи із вищезазначеної суми, сума військового збору по основному платежу підлягає скасуванню на 1817,73 грн (5334,75 - 3517,02), де 5334,75 – сума донарахованих коштів податковим органом в податковому повідомленні-рішенні №0013581302 з цього приводу, а 234467,91 * 1,1%=3517,02 – розмір вирахуваного військового збору, окрім того, по штрафних санкціях підлягатиме скасуванню сума 908,87 грн (2667,38 - 1758,51), де 2667,38 – розмір цього збору, визнаний податковим органом в податковому повідомленні-рішенні, а 1758,51 – 50% від встановленої судом суми донарахованого військового збору.
Щодо доводів апелянта, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки таким доводам на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи надано оцінку у рішеннях суду по цій справі, які набрали законної сили.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума витрат у розмірі 234467,91 грн неправомірно включена позивачем до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, тому з цієї суми податковим органом необхідно було розраховувати ЄСВ у вимозі про сплату боргу, рішенні про застосування штрафних санкцій та військовому зборі, у зв`язку з чим необхідно визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 19 липня 2019 року № Ф-0013601302 в частині на суму 26660,18 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 19 липня 2019 року №0013591302 в частині на суму 5974,49 грн та податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0013581302 в частині на суму 1817,73 грн (збору) та 908,87 грн штрафних санкцій.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 295, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року  у справі № 140/2930/19  - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 04 травня 2022 року.