П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
14 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/16399/21	

Категорія: 1020100000                                                                                           Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.
                                                                                                                               Час і місце ухвалення: м.Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -  Лук`янчук О.В.
суддів              -  Бітова А. І. 
                                  -  Ступакової І. Г.                      
             при секретарі -  Піть І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, Тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, Тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, Державного бюро розслідувань, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 15 серпня 2021 року про надання копії розпорядчих актів про призначення на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та про присвоєння йому спеціального звання - полковник Державного бюро розслідувань (з наданням копій документів, на підставі яких таке присвоєння відбулося); 
зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копію розпорядчих актів про призначення на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та про присвоєння йому спеціального звання - полковник Державного бюро розслідувань (з наданням копій документів, на підставі яких таке присвоєння відбулося).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 серпня 2021 року позивач звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, у якому просив надати копію розпорядчих актів про призначення на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та присвоєння йому спеціального звання  полковник Державного бюро розслідувань, однак листом йому було відмовлено в наданні інформації. Ненадання відповідачем інформації на запит є перешкодою реалізації права на вільне збирання та використання інформації. Позивач вважає, що запитувана інформація відноситься до публічної з вільним доступом.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, Тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильно встановлені обставини справи та порушення норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що  запитувана позивачем інформація не відноситься до інформації з обмеженим доступом, а якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений. Отже, у будь-якому випадку запитувана інформація повинна бути надана, хоча і з деякими обмеженнями.  Також апелянт вказує, що відсутність підстав для надання запитуваних копій документів є необґрунтованою нормами Закону України № 2939-VI та суперечить нормам ст. 34 Конституції України. Також зазначає, що відмова у наданні інформації    є обґрунтованою лише у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме із інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, у чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає праву громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи, а тому сторін повідомлено про можливіий розгляд справи у порядку письмового провадження або у режимі відеоконференції про що запропоновано сторонам подати відповідні клопотання. 
На адресу суду від Державного бюро розслідувань надійшло клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, а тому справу розглянуто у режимі відеоконференції.
Від представника позивача, на адресу суду надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи у відкритому судовому засіданні. В обґрунтування клопотання заявником вказано, що введення в Україні воєнного стану зумовлює необхідність зупинення апеляційного провадження.
Так, дослідивши подане клопотання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
Згідно ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 55 Конституції, яка кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Так, 24.02.2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 року № 64/2022, який затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-Х на всій території України введено воєнний стан строком на 30 діб. 
Указом Президента від 14.03.2022 року № 1333/2022 строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 року продовжено ще на 30 діб - до 24.04.2022 року. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 19.04.2022 № 7300, воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, - до 25 травня 2022 року.
22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022  № 341, за яким  воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб,  -  до 23 серпня 2022 року.   
Апеляційний    суд    звертає    увагу,    що    вищезазначені Укази Президента    України стосуються лише введення /продовження воєнного стану    в    Україні,    будь-яких змін   щодо   строків     розгляду   справ,    інших    процесуальних    строків    вказаний    укази    не    містить. 
Сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не створює перешкод у здійсненні правосуддя.
Крім того, слід врахувати, що суд не має законодавчо встановлених підстав для зупинення провадження у справі.
Так, колегія суддів зазначає, що право сторін брати участь у судовому засіданні судом забезпечено шляхом слухання справи у режимі відеоконференції, в свою чергу клопотання апелянта не містить будь-яких обґрунтуваннь щодо неможливості брати участь у справі у режимі відеоконференції.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Явка ж сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим, в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а отже клопотання представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, в якому останній просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням копію розпорядчих актів про призначення на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та про присвоєння йому спеціального звання  полковник Державного бюро розслідувань (з наданням копій документів, на підставі яких таке присвоєння відбулося).
Листом від 20.08.2021 № 506ПІ/10-18-06-536/21, за підписом Т.в.о. начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Кравцової Є. , розглянуто запит на інформацію від 15.08.2021 відповідно до вимог  Закону України «Про доступ до публічної інформації»  (далі  Закон №2939-VI) та повідомлено, що правовідносини щодо надання доступу до інформації регулюються нормами  Конституції України,  Закону №2939-VІ  та іншими актами законодавства.  Статтею 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Повідомлено, що звання полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 присвоєно наказом Державного бюро розслідувань від 07.04.2021 за № 7сз/дск 07.04.2021. За приписами частини першої  статті 1 Закону № 2939-VІ  публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Згідно з частиною першою  статті 6 Закону № 2939-VІ  інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація. Відповідно до пункту 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення,  переведення звільнення тощо) віднесено до службової інформації. Також зазначено, що на період запитуваної інформації діяв наказ Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 434, яким затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань. До Переліку таких відомостей віднесено, зокрема відомості щодо призначення, переведення, звільнення осіб рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань; відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, штатний розпис. У зв`язку із зазначеним, підстави для надання запитуваних копій документів відсутні, у зв`язку із віднесенням їх до інформації з обмеженим доступом (частина друга  статті 22 Закону № 2939-VI).
Вищеозначена позиція суб`єкта владних повноважень послугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що запитувані позивачем у ДБР, відомості у вигляді копій розпорядчих актів, на підставі яких призначено на посаду заступника директора Територіального управління ДБР розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_2 та присвоєння йому спеціального звання - полковник ДБР, належать до інформації про фізичну особу (персональні дані) в розумінні частини 1  статті 11 Закону України «Про інформацію», оскільки такі відомості конкретно ідентифікують відповідну фізичну особу.
Окрім того, вказав, що запитувані позивачем у ДБР відомості є інформацією про особисте і сімейне життя особи (персональні дані про неї), а, отже, є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, у розумінні положень  статті 32 Конституції України, статті  2, частини 2 статті  11, частин 1 та 2 статті  21 Закону України «Про інформацію», частини 1  статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому прийшов до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Як передбачено ч.2     ст.34 Конституції України,     кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
А згідно із ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України  Про інформацію  №2657-ХІI від 02.10.1992 року (далі  Закон України  Про інформацію).
Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992р. №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Частиною другою статті 6 вказаного Закону передбачено, що право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Частинами 1, 2 статті 7 Закону України  «Про інформацію»  передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
При цьому ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Статтею 20 Закону України  «Про інформацію  передбачено», що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України  Про інформацію).
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Статтею 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно  статті 5 Закону №2939-VI  одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Так, статтею 12 даного Закону визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст.13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
А як встановлено ст.13 зазначеного вище Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються,  зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Як вбачається зі змісту приписів ст.19 цього ж Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Письмовий запит подається в довільній формі та повинен містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Згідно з ч.ч.1, 2  ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації"  інформацією з обмеженим доступом є:
1) конфіденційна інформація;
2) таємна інформація;
3) службова інформація.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2939-VI (в контексті п.2 ч.1 ст.22 Закону) обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Згідно  ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації"  до службової може належати така інформація:
1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;
2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф для службового користування. Доступ до таких документів надається відповідно до ч.2  ст. 6 цього Закону.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.08.2021р. звернувся до ДБР із письмовим запитом на інформацію, в якому, не зазначаючи своєї мети та без будь-якого обґрунтування, просив надати йому копію розпорядчих актів про призначення на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та присвоєння йому спеціального звання  полковник Державного бюро розслідувань, однак листом йому було відмовлено в наданні інформації. Ненадання відповідачем інформації на запит є перешкодою реалізації права на вільне збирання та використання інформації. Позивач вважає, що запитувана інформація відноситься до публічної з вільним доступом. (а.с.9).
Листом від 20.08.2021р. № 506ПІ/10-18-06-536/21, за підписом Т.в.о. начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Кравцової Є., розглянуто запит на інформацію ОСОБА_1 від 15.08.2021 відповідно до вимог  Закону України «Про доступ до публічної інформації»  (далі  Закон №2939-VI) та повідомлено, що правовідносини щодо надання доступу до інформації регулюються нормами  Конституції України,  Закону №2939-VІ  та іншими актами законодавства.  Статтею 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. 
Повідомлено, що звання полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 присвоєно наказом Державного бюро розслідувань від 07.04.2021 за № 7сз/дск 07.04.2021. За приписами частини першої  статті 1 Закону № 2939-VІ  публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Згідно з частиною першою  статті 6 Закону № 2939-VІ  інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація. Відповідно до пункту 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення,  переведення звільнення тощо) віднесено до службової інформації. Також зазначено, що на період запитуваної інформації діяв наказ Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 434, яким затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань. До Переліку таких відомостей віднесено, зокрема відомості щодо призначення, переведення, звільнення осіб рядового і начальницького складу центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань; відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, штатний розпис. У зв`язку із зазначеним, підстави для надання запитуваних копій документів відсутні у зв`язку із віднесенням їх до інформації з обмеженим доступом (частина друга  статті 22 Закону № 2939-VI).
При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що запитувана позивачем інформація не відноситься до інформації з обмеженим доступом, вказуючи на нікчемність наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, оскільки вказаний наказ не зареєстровано у Міністерстві юстиції України та підписано неуповноваженою особою.
Надаючи оцінку таким доводам, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. При цьому, частиною 3 статті 9 Закону №2939-VI передбачено право/можливість складання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень Переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Цей Перелік не може бути обмеженим у доступі.
На виконання ч.3 ст.9 Закону №2939-VI наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373 затверджений Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.
Крім того, правомірність наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» не є предметом даного спору. Станом на дату розгляду запиту позивача  від 15.08.2021р. вказаний наказ був чинним та правомірно його положення враховано відповідачем.
У свою чергу, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти, як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.
Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1- 3 частини 2 статі 6 Закону України №2939-VI.
Положеннями частини 1  статті 4 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»   закріплено, що незалежність ДБР від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами: спеціальним статусом ДБР, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності; забороною незаконного втручання у здійснення повноважень працівників ДБР; правовим захистом і забезпеченням особистої безпеки працівників ДБР, їхніх близьких родичів.
Частиною 2  статті 4 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»  встановлено заборону незаконного втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших фізичних або юридичних осіб у діяльність ДБР.
Відповідно до покладених на нього завдань та у межах своєї компетенції ДБР згідно зі  статтею 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»  організовує забезпечення особистої безпеки осіб рядового і начальницького складу, державних службовців ДБР та інших визначених  законом  осіб, а також захист осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, від протиправних посягань (пункт 11).
Враховуючи, що положення частини 1  статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  не передбачають можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної, такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до такої інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону (пункт 5.3. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).
Так, рішенням Комісії з питань роботи із службовою інформацією Державного бюро розслідувань (протокол засідання №4-КСІ/21 від 11.05.2021) сформовано та передано на затвердження в.о. Директора ДБР Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань», до пункту 1.3. якого включено відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).
В.о. Директора ДБР відповідно до статей  6,  9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», керуючись пунктом 8 частини 1  статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»  наказом ДБР від 29.06.2021 № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань», затвердив відповідний Перелік, до пункту 1.3. якого включено відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем наголошувалося, що запитувані скаржником відомості є інформацією про конкретну особу - працівника ДБР, про персональні дані щодо нього, що може вплинути на його особисте та сімейне життя, а отже є інформацією з обмеженим доступом.
Так, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п.1- 3 ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", що є трискладовим тестом, через який проходить публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою, то для вирішення даного спору суду необхідно з`ясувати, чи узгоджується із положеннями ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" віднесення п.1.3 наказу ДБР №373 від 29 червня 2021 року відомостей про проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення, тощо) до службової інформації
Колегія суддів вважає, що обмеження доступу до таких відомостей відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них).
Також, є допустимими обмеження у наданні інформації щодо старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу з метою захисту їхньої репутації або прав, підтримання авторитету та неупередженості правоохоронного органу.
Крім того, як вже зазначалося, позивач не обґрунтовує, що запитувана інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес. У запиті ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року, як і у позові та апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.
Таким чином, виходячи з положень частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (щодо проведення «трискладового тесту»), та беручи до уваги зміст запитуваної позивачем інформації, колегія суддів доходить висновку, що вона підпадає під вищезазначені критерії обмеження.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог  та відсутність підстав для їх задоволення.
При цьому, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи цілком спростовують твердження позивача про вчинення тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро слідувань Кравцової Є. О. протиправної бездіяльності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення, яким судом першої інстанції  надано  належну оцінку.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Також, враховуючи, що суд апеляційної інстанції у даній справі дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, колегія суддів, на підставі  ст. 139 КАС України, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу та вимог заяви про стягнення таких витрат під час апеляційного розгляду справи.
Керуючись ст.ст, 308, 310,315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
                                                      Повний текст постанови складено та підписано 14 червня 2022 року 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А.І.Бітов  

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова