ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 травня 2022 року 	м.Суми	

Справа №592/10937/18 
Номер провадження 22-ц/816/336/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми,

                                                             в с т а н о в и в :

02 серпня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 65178,46 доларів США, що за курсом 26,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 червня 2018 року, складає 1703113,16 грн за кредитним договором № SUC9G100000159 від 10 серпня 2007 року, яка складається з 65178,46 доларів США заборгованості за тілом кредиту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 серпня 2007 року сторони уклали кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 60000 доларів США зі строком повернення до 08 серпня 2031 року. Відповідач взятих на себе зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту і сплати відсотків за його користування не виконував, внаслідок чого станом на 11 червня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 254872,93 доларів США, яка складається з 65178,46 доларів США боргу по тілу кредиту, 59683,94 доларів США боргу по процентам за користування кредитом, 9297,10 доларів США комісії та 120713,43 доларів США пені. Оскільки банк має право вимагати повернення будь-якої частини боргу, тому заявник просить стягнути борг по тілу кредиту у сумі 65178,46 доларів США.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення вимог кредитора за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі заочного судового рішення. Зокрема, суд не врахував, що заочне судове рішення залишається невиконаним, іпотечне майно непридатне до проживання та, крім того, право кредитора обирати спосіб захисту своїх прав не може ставитись у залежність від інших способів правового захисту, про що зазначав суд касаційної інстанції у відповідних правових висновках.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому зазначає, що банк вже скористався своїм правом на дострокове повернення боргу за кредитним договором, наслідком чого є звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк мав дев`ять років для реалізації нерухомого майна, чого не зробив. Також зазначає, що обґрунтованою може бути лише сума боргу на момент дострокового повернення боргу.
Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без участі сторін, оскільки явка до апеляційного суду є не обов`язковою, а позиція сторін є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Питання про стягнення заборгованості з відповідача вже було предметом судового розгляду. Так, заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2013 року у справі № 1806/12669/12 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Звернуто стягнення на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, для задоволення вимог банку за кредитним договором № SUC9G100000159 в розмірі 573637,59 грн, визнано право банку на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.
Заочне рішення набрало законної сили 19 березня 2013 року.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що станом на 10 серпня 2012 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 71794,44 доларів США та складається з 64724,05 доларів США  боргу по тілу кредиту, 1798,61 доларів США боргу по по процентам за користування кредитом, 258,22 доларів США комісії, 1564,98 доларів США пені, а також 250 грн фіксованої частини штрафу та 27304,16 грн процентної складової штрафу (5 % від суми заборгованості). Таким чином, загальна сума кредитного боргу складає 71794,44 доларів США або 573637,59 грн.
У даній справі судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SUC9G100000159, згідно умовам якого позичальнику надано кредитні кошти на строк з 16 серпня 2007 року до 08 серпня 2031 року у розмірі 78000 доларів США,а саме: 60000 доларів США на купівлю будинку, 18000 доларів США на сплату страхових платежів. Сторони кредитного договору узгодили сплату 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом; щомісячну винагороду банку за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту; період повернення боргу та сплати процентів з 10 до 15 числа кожного місяця; щомісячний платіж у сумі 763,56 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (т. 1 а.с. 10-12).
Також кредитним договором передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за договором виступає іпотека будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й тому подібне, надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором (п. 7.3. кредитного договору) .
П. 2.3.7. кредитного договору передбачено право банку стягнути кредит до настання дати виконання кредитного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 цього договору, тобто у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків.
25 травня 2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № SUC9G100000159 від 16 серпня 2007 року, згідно з умовами якого п. 1.1. кредитного договору було викладено в наступній редакції, а саме: банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 16 вересня 2007 року до 08 вересня 2031 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 83757,11 доларів США, а саме: 60000 доларів США на купівлю житла, 23757,11 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 1,17 % на місяць (14,04 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. Погашення боргу здійснюється щомісяця в період сплати, починаючи з 25 травня 2012 року у сумі 947,70 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1) (т. 1 а.с. 13-16).
Згідно розрахунку загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 11 червня 2018 року становить 254872,93 доларів США, з яких: 65178,46 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 59683,94 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9297,10 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 120713,43 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов договору вже реалізував своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредитного боргу, звернувшись 30 жовтня 2012 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення не лише простроченої заборгованості, а і тієї яка підлягала сплаті в майбутньому. Відтак, на думку суду, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку кредитування, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився і суд, який заочним рішенням частково задовольнив заявлені позов. Зокрема, судом було визнано борг по тілу кредиту станом на 10 серпня 2012 року у розмірі 64724,05 доларів США. Заочне рішення суду банк не звертав до виконання, хоча суд надав банку відповідні повноваження на самостійний продаж предмета іпотеки. Відтак суд вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки банк вже реалізував право на повне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, за тілом кредиту в сумі 64724,05 доларів США. До того, банк безпідставно збільшив суму заборгованості за тілом кредиту до 65178,46 доларів США. Крім того, позивач не довів, що сума коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки, була недостатньою для задоволення вимог кредитора у повному обсязі.
Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
У даній справі банк використав своє право дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги банку.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке фактично не виконане, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, а отже строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором. Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18.
Крім того, наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Зі змісту позовних вимог вбачається, що банк ставить питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 65178,46 доларів США, еквівалентних 1703113,16 грн. При цьому, суд першої інстанції не встановив факт повного чи часткового погашення відповідачем вказаної суми кредитної заборгованості. Відсутні в матеріалах справи і докази реалізації іпотечного майна банком, чого також не заперечує відповідач ОСОБА_1 .
Таким чином, наявність заочного судового рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки у межах суми кредитного боргу, яка включає не лише борг по тілу кредиту, а й інші складові боргу (проценти, пеня, комісія, штрафи), не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або у разі недостатності суми вирученої від реалізації предмета іпотеки для повного погашення суми заборгованості за кредитним договором.
Відповідачем не доведено та матеріали справи не містять доказів повного чи часткового погашення боргу по тілу кредиту у будь-який спосіб, у тому числі і за рахунок іпотечного майна.
Як правильно вказав суд першої інстанції, пославшись на зазначену вище правову позицію суду касаційної інстанції, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту, забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Проте, навівши мотиви наявності правових підстав для стягнення боргу по тілу кредиту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Крім того, є помилковим висновок суду щодо безпідставного збільшення боргу по тілу кредиту з 64724,05 доларів США до 65178,46 доларів США, оскільки відповідне збільшення тіла кредиту відбулось на підставі умов кредитного договору щодо порядку сплати страхових платежів у випадку їх несплати позичальником. Таким чином, оскільки позичальник після ухвалення заочного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не сплачував страхові платежі, тому банк перераховував ці платежі за рахунок тіла кредиту, що і призвело до його збільшення до 65178,46 доларів США.
З урахуванням встановлених обставин, зазначених норм матеріального права, встановивши, що ОСОБА_1 використав кредитні кошти банку, борг по тілу кредиту не повернув, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача позивачу підлягає компенсації 25546,70 грн судового збору за подання позовної заяви та 38320,05 грн за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                           п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № SUC9G100000159 від 10 серпня 2007 року у розмірі 65178,46 доларів США, що за курсом 26,13 грн, відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 червня 2018 року, складає 1703113,16 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) 25546 грн 70 коп. судового збору за подання позовної заяви та 38320 грн 05 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   Т. А. Левченко