ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 серпня 2022 року                                                                        м. Чернівці
Справа № 718/3117/21
Провадження №22-ц/822/599/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Литвинюк І.М.,
суддів: Владичана А.І, Перепелюк І.Б.,
секретар – Собчук І.Ю.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
третя особа – Мамаївська сільська рада об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2022 року, головуючий у І-й інстанції – Скорейко В.В., повний текст рішення складено 05 травня 2022 року, 

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа – Мамаївська сільська рада об`єднаної територіальної громади, про припинення іпотечного договору та припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 1283 від 22 травня 2007 року, згідно з п.4.1 якого на забезпечення виконання зобов`язань 30 травня 2007 року було укладено Іпотечний договір, сторонами якого є ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивач і його матір ОСОБА_4 . 
Отже, позивач є стороною по Іпотечному договору та як майновий поручитель виконання зобов`язань ОСОБА_3 має пряму матеріально-правову заінтересованість щодо Кредитного договору, що дає підстави для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, як це гарантовано ст. 4 ЦПК України. 
Вважає, що зобов`язання по Кредитному та Іпотечному договорам припинились, а накладені на житловий будинок обтяження є незаконними.
Відповідно до довідки № 1777 від 02 червня 2010 року, яка видана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 констатовано смерть позичальника ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина і через відсутність спадкоємців частина іпотечного майна у вигляді 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1 рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області по справі № 2-0-13/2011 у вигляді 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1 визнано відумерлою спадщиною та передано третій особі.
Зазначав, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 позивачем було подано позов на підставі статті 608 ЦК України про припинення зобов`язання смертю боржника. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2019 року, яке залишено в силі рішенням Чернівецького апеляційного суду, у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.
Просив припинити іпотечний договір від 30 травня 2007 року за участю ОСОБА_1 , припинити обтяження речових прав на нерухоме майно щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
На зазначене рішення суду  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про припинення іпотечного договору скасувати та ухвалити нове рішення, яким припинити іпотечний договір від 30 травня 2007 року за участю ОСОБА_1 . 
Посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд під час розгляду даної справи неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Зазначає, що в оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норму матеріального права. Так, вказаним висновком є твердження суду про прийняття позивачем спадщини після смерті матері ОСОБА_4 у вигляді ј частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Це не відповідає дійсності, оскільки обтяження, накладене на будинок через іпотеку, перешкоджає позивачу прийняти зазначену спадщину. Саме ця обставина й була основною причиною для звернення позивача до суду – зняти обтяження з будинку для вчинення відповідних реєстраційних дій.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Зазначає, що згідно з п. 8.3. Договору іпотеки, у випадку смерті іпотекодавців, зобов`язання за цим договором переходять до їхніх спадкоємців. Договір іпотеки на даний час не припинений, як і сам кредитний договір, отже майнова порука не припинена і вона поширюється на усіх нових власників іпотечного майна в розмірі відповідно вартості належних їм часток, а підстав для задоволення позовних вимог про визнання іпотечного договору припиненим немає. 
Також вказує на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, адже належним способом захисту є такий спосіб, який передбачений ст. 17 Закону України «Про іпотеку», вказана стаття передбачає можливі випадки припинення іпотеки, а не договору іпотеки, а тому належним способом захисту є вимога про припинення іпотеки, а не договору іпотеки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язань, на них не поширюються норми, які регулюють поруку, а саме статті 553 - 559 ЦК України, тому доводи про припинення майнової поруки на підставі ст. 559ЦК України за договором іпотеки є безпідставними.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в собі філії «Відділення Промінвестбанк) в м. Чернівці» (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Чернівці») та фізичною особою ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 1283 від 22 травня 2007 року, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 45 000 Євро з кінцевим терміном повернення не пізніше 15 травня 2020 року.
На забезпечення кредитних зобов`язань 30 травня 2007 року укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Троянською М.М. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації заборон за № 1011. Предметом іпотеки є розташований в АДРЕСА_1 житловий будинок, який належав на праві спільної часткової власності по 1/2 частки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ..
Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки майнові поручителі позичальника  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно зобов`язані в межах вартості Предмету іпотеки та в порядку, передбаченому Кредитним договором та Іпотечним договором, повернути Іпотекодержателю кредитну заборгованість.
Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належна йому 1/4 частина будинку не була успадкована. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-0-13/2011 визнано спадщину у розмірі 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1 відумерлою та передано територіальній громаді с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області.
Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері у вигляді 1/4 частини житлового будинку. 
Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі – Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника за основним зобов`язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону).
Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. 
Відповідно до частини першої статті 11 Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Статтею 23 Закону, статтями 1216, 1282 ЦК України визначено, що у разі переходу права власності в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Частиною 5 статті 3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Пунктом 6 оспорюваного іпотечного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку».
Згідно з пунктом 8.3. Договору іпотеки у випадку смерті іпотекодавців зобов`язання за цим договором переходять до їхніх спадкоємців.
З урахуванням наведеного, оскільки Договір іпотеки на даний час не припинений, а майнова порука поширюється на спадкоємців в розмірі відповідно вартості належних їм часток, підстави для визнання іпотеки припиненою немає.
Згідно зі статтею 546 ЦК порука та застава є окремими видами забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК і спеціальним законом. До іпотечних відносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Порука та застава (зокрема, іпотека) є різними видами забезпечення виконання зобов`язань, можуть застосовуватись одночасно і незалежно один від одного, мають аксесорний характер до основного зобов`язання (договір кредитний), а не між собою, а тому приписи інституту поруки не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем за договором іпотеки.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 листопада 2016 року № 6-1474цс16 та від 22 лютого 2017 року № 6-133цс17.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа – Мамаївська сільська рада об`єднаної територіальної громади, про припинення Іпотечного та Кредитного договорів та зняття обтяжень. 
Суд у цій справі прийшов до висновку про відсутність такої підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірні відносини допускають правонаступництво.
Отже, посилання позивача на положення статті 523 ЦК України є безпідставними.
Крім того, за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
На підставі викладеного, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки за договором від 30 травня 2007 року.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 26 серпня 2022 року. 

Головуючий                                                І.М. Литвинюк

Судді:                                                        А.І. Владичан

       І.Б. Перепелюк