Ухвала
17 червня 2022 року                                                                                                      
м. Київ
справа № 677/1060/21
провадження № 61-4905ск22
Верховний Суд у складі судді Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
06 червня 2022 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» подано вищезазначену касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 квітня 2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України, відповідно до вимог якої касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, проте у касаційній скарзі заявниця не порушила клопотання про його поновлення.
Частиною третьою статті 393 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених процесуальним законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести відповідні підстави для поновлення строку.
Заявниці необхідно порушити клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.
Якщо заяву з доказами на її обґрунтування не буде подано особою 
в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята до провадження судом касаційної інстанції, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Згідно з вимогами пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, що передбачена (передбачені) 
статтею 389 цього Кодексу.
У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, визначених у цій нормі.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення на підставі, зазначеній 
у пункті 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку подання касаційної скарги з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі зазначаються порушення, допущені судом, які визначені у частинах першій, третій 
статті 411 цього Кодексу.
Посилання заявниці на неврахування судами при ухваленні оскаржених судових рішень роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1389/0/4-12, не є передбаченою частиною другою статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень.
Оскільки у поданій касаційній скарзі не визначені передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, заявниці необхідно усунути недоліки касаційної скарги і зазначити підставу (підстав), з якої (яких) подається касаційна скарга, та надіслати до Верховного Суду уточнену її редакцію з копіями відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених 
статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 квітня 2022 року - залишити без руху.
Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги до 01 липня 2022 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали 
у частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження 
з наведенням відповідних обґрунтувань й наданням належних доказів
у відкритті касаційного провадження буде відмовлено, а у разі невиконання вимог цієї ухвали щодо зазначення передбачених частиною другою 
статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового 
рішення - касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявниці.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                   Є. В. Синельников