Постанова
Іменем  України
 
06 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 357/3620/20-ц
 
провадження № 61-20507св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,
третя особа за первісним та зустрічним позовами - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2021 року у складі судді Бондаренко О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Махлай Л. Д., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду 
з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні 
з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини.
Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2019 року між 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб. Від спільного проживання вони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На час звернення з цим позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
не проживали разом та не вели спільного господарства.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 21 жовтня 2019 року у справі № 357/9256/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на сина - ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що відповідач чинила їм перешкоди у спілкуванні із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не дозволяла приймати участь у його вихованні.
Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10 березня 2020 року було встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні 
та особистому спілкуванні із малолітнім сином: щонеділі з 11:00 год. 
до 13:00 год. у присутності матері дитини до досягнення дитиною 1 року. 
Проте відповідач добровільно не виконує зазначене рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання ОСОБА_1 систематичних побачень із сином кожної суботи та неділі з 11.00 год. 
до 14.00 год., за попередньою домовленістю між ним та ОСОБА_3 , без присутності матері, за місцем його проживання або на нейтральній території, до досягнення дитиною 3 річного віку, а також визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання ОСОБА_2 систематичних побачень 
з онуком кожної середи з 10.00 год. до 12.00 год., за попередньою домовленістю між нею та ОСОБА_3 , без присутності матері, за місцем 
її проживання або на нейтральній території, до досягненню дитиною 3-річного віку.
У травні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Зустрічний позов мотивовано тим, що з 03 квітня 2019 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 , у якому у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте сімейне життя у них не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички 
та характери, тому фактичні подружні стосунки між ними припинилися 
21 липня 2019 року. 
Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживала разом 
із позивачем за адресою: квартира 
АДРЕСА_1 .
Позивач посилалась на те, що по досягненню дитиною одного тижня ОСОБА_1 постійно погрожував відібрати малолітню дитину, 
а її відправити до психіатричної лікарні. 
На час звернення із цим позовом дитина проживає разом із матір`ю, проте, батько дитини систематично висловлював погрози та використовував дитину як засіб маніпулювання щодо матері - відібрання дитини 
та вивезення дитини в невідомому для матері напрямку. 
Позивач вважала, що відповідні дії можуть спровокувати грубе порушення прав матері щодо участі у вихованні та житті дитини.
Разом із цим зазначала, що цей позов подано нею в інтересах малолітньої дитини, з метою її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 
ОСОБА_3 вказувала, що проживає у квартирі, із сучасним ремонтом 
та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання 
та утримання дитини. Зокрема, у сина є ліжко, місце для ігор та відпочинку, 
а також є іграшки, книжки, що сприяє здоровому розвитку дитини. Вона слідкувала за розпорядком дня, здійснювала грудне вигодовування дитини, у разі необхідності надавала рекомендоване лікарем лікування, тощо. Дитина перебувала в люблячій атмосфері та у відносинах, заснованих 
на довірі. 
Ураховуючи вік дитини, яка потребує материнської турботи, проживання дитини з матір`ю, на думку ОСОБА_3 , є життєво необхідним, а тому, відповідає інтересам дитини. 
Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати їх малолітня дитина, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для психологічного здоров`я дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини на гармонійний розвиток у спокійному та стійкому середовищі, 
а також з урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за фактичним її місцем проживання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 03 липня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 
до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 20 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання йому систематичних побачень: кожної неділі з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері 
на нейтральній території, погодженій між батьками, до досягнення дитиною 3-річного віку.
Визначено способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання систематичних побачень 
з онуком кожної середи з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері 
на нейтральній території, погодженій між сторонами, до досягнення дитиною 3 річного віку.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_3 за фактичним місцем 
її проживання.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам 
в їх сукупності, діючи максимально та виключно в інтересах дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, дотримуючись права сторін на виховання та спілкування із дитиною та враховуючи її вікові потреби 
і тісний зв`язок із матір`ю, а також те, що дитина тривалий час не мала такого зв`язку із батьком та бабою, вважав за необхідне визначити побачення батька із сином кожної неділі з 11:00 год. до 13:00 год. та баби з онуком кожної середи з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері на нетральній території, погодженої між сторонами, оскільки у вказані періоди 
до досягнення дитиною 3-річного віку, присутність матері на зустрічах буде цілком виправданою та доцільною.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції, враховуючи вік малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 
на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди 
на проживання з одним із батьків самостійно, вважав, що на цей час проживання малолітньої дитини з матір`ю, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме його інтересам, оскільки він потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, також, 
це позитивно сприятиме його розвитку, як психологічному так і фізичному.
Разом із цим, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам 
у їх сукупності, ураховуючи, що відповідач має постійне місце проживання, на цей час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю 
не суперечить його інтересам, та ураховуючи, що відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання з матір`ю, суд першої інстанції вважав наявними підстави для задоволення зустрічних позовних вимог 
ОСОБА_3 . 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення суду першої інстанції у частині вирішення зустрічного позову сторонами у справі не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції 
не переглядалось.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 20 квітня 2021 року змінено, викладено резолютивну частину рішення 
у наступній редакції.
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Визначено способи участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спілкуванні
із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання 
їм систематичних побачень кожну неділю місяця з 11:00 год. до 13:00 год. 
у присутності матері за місцем проживання батька або баби до досягнення дитиною 3-річного віку.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визначення певного способу участі позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Разом із тим, на думку суду апеляційної інстанції, визначаючи такий порядок, суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини у справі.
Сторони у справі визнавали наявність конфліктних відносин, 
що перешкоджало їм дійти до злагоди, у зв`язку із цим суд апеляційної інстанції вважав за доцільне визначити місцем проведення зустрічей 
з дитиною місце проживання батька або баби в залежності від того, з ким саме буде відбуватись побачення.
Судом апеляційної інстанції враховано те, що ОСОБА_2 , наполягаючи на виділення їй окремого часу для спілкування з онуком, визнала, що вона 
є приватним підприємцем, має вільний робочий графік та згодна підлаштувати свій вільний час для зустрічей з онуком у будь-який день. 
У зв`язку із цим, суд апеляційної інстанції вважав можливим визначити день для спілкування з дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у кожну неділю місяця за погодженням між ними. Визначення окремого дня для зустрічей ОСОБА_2 з дитиною у середу певним чином обмежує можливість для ОСОБА_3 працювати.
Також суд апеляційної інстанції, ураховуючи наявність непорозуміння між сторонами, певні карантинні обмеження щодо відвідування громадських місць, погодні умови в різні пори року, вважав за доцільне визначити місце для проведення таких зустрічей за місцем проживання батька або баби, 
що також буде сприяти відповідальному ставленню ОСОБА_3 
до належного виконання рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції у визначенні способу участі у вихованні дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2022 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи 
із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2022 року справу призначено 
до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, 
що призвело до неправильного вирішення справи.
На думку представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в оскаржуваних судових рішеннях судами першої та апеляційної інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17, від 01 липня 2020 року у справі 
№ 138/96/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 та 
від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19.
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не погоджується із доводами судів першої та апеляційної інстанцій, які слугували обґрунтуванням для часткового застосування позовних вимог та вважає, що запропоновані способи участі батька та баби у вихованні дитини не відповідають забезпеченню якнайкращих інтересів дитини.
Визнаючи способи участі батька та баби у вихованні дитини за місцем 
їх проживання, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що 
у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують створення умов для перебування дитини за місцем проживання позивачів. Матеріали справи не містять акт обстеження умов проживання позивачів. Крім того, ураховуючи наявність конфліктних відносин між сторонами у справі перебування відповідача за місцем проживання позивачів не відповідає її інтересам, оскільки вона може бути недопущена до об`єкта права власності позивачів з огляду на забезпечення конституційного права позивачів на недоторканість житла.
На думку представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , встановлені способи участі батька у вихованні дитини є безпідставними, не враховують вікові потреби дитини, психологічний стан, режим дня та графік навчання, тривалу відсутність контакту батька з дитиною та не забезпечує якнайкращі інтереси дитини, оскільки навіть після прийняття рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10 березня 
2020 року № 139 «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 » - ОСОБА_1 не належним чином його виконував, не приїздив 
у встановлені години для спілкування з дитиною, а якщо і приїздив, 
то зустрічі відбувалися не довше 40 хв. У зв`язку зі цим доцільним є зміна рішення суду першої інстанції та встановлення батькові днів зустрічі для особистого спілкування кожну першу та третю неділю місяця з 11:00 год. 
до 13:00 год, з передбаченням адаптивного періоду перші 6 місяців з моменту набрання законної сили рішенням.
Разом із цим, на думку представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 23 червня 2020 року № 354 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення порядку участі батька та баби 
у вихованні дитини» та рішення виконавчої комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 09 листопада 2021 року № 781 «Про надання 
до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення порядку участі баби у вихованні онука» мають сприйматися судом критично, оскільки зазначені рішення носять рекомендаційний характер та прийняття яких відбулось без повного, всебічного та об`єктивного розгляду, без належного повідомлення відповідача про день та час розгляду питання комісією 
по захисту прав дитини, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого висновку усупереч передбаченим приписам частини п`ятої статті 19 СК України та Порядку провадження органами опіки 
та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 
та проживає за адресою: квартира АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: квартира 
АДРЕСА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі 
з 03 квітня 2019 року (а. с. 8. 13, 96, т. 1).
Від спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 14, т. 1).
ОСОБА_5 , 16 липня 2019 року зареєстрований та проживає разом 
із ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами (а. с. 99-101, т. 1).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована 
за адресою: квартира АДРЕСА_3 , проживає за адресою: квартира АДРЕСА_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження та бабою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15, т. 1).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 21 жовтня 2019 року у справі № 357/9256/19 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму 
на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення ним повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 600,00 грн щомісячно, починаючи 
з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 16-22, т. 1).
28 січня 2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рябоконем М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61056911 щодо виконання виконавчого листа в частині стягнення аліментів 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 19 серпня 
2019 року і до досягнення ним повноліття (а. с. 146, 147, т. 1).
28 січня 2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рябоконем М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61056550 щодо виконання виконавчого листа у частині стягнення аліментів 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання 
у розмірі 600,00 грн щомісячно починаючи з 19 серпня 2019 року 
і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 
(а. с. 149-150, т. 1).
Згідно із довідками розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 
від 16 вересня 2020 року № 115987 та № 115980 станом на 01 вересня 
2020 року у виконавчому провадженні № 61056911 заборгованість зі сплати аліментів становить - 21 640,74 грн та у виконавчому провадженні 
№ 61056550 - 4 969,00 грн (а. с. 148, 151, т. 1).
Відповідно до довідки-характеристики під час проживання за адресою: квартира АДРЕСА_2 , 
ОСОБА_1 зі слів сусідів зарекомендував себе посередньо, громадський порядок не порушує, з сусідами сварок не вчиняв, участі у громадському житті будинку та вулиці не приймав. Перебував на обліку в Білоцерківському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в категорії сімейний насильник, на ОСОБА_1 23 липня 2019 року складався адміністративний протокол на підставі частини першої 
статті 173-2 КУпАП України та цей протокол було направлено 
до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду 
та прийняття остаточного рішення (а. с. 153, т. 1).
Згідно із довідкою Міністерства внутрішніх справ України серія ІІА № 1821688 за обліками Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Біла Церква Київської області, на території України станом на 14 серпня 2020 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості 
не має та в розшуку не перебуває (а. с. 156, т. 1).
Відповідно до довідки-характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за час проживання за адресою: квартира 
АДРЕСА_4 , зарекомендувала себе 
з позитивного боку, спиртних напоїв не вживала, громадський порядок 
не порушувала, у сім`ї та з сусідами сварок не вчиняла. Скарг та зауважень 
з приводу поведінки ОСОБА_3 у побуті до Білоцерківського відділу поділу не надходило (а. с. 157, т. 1).
Згідно із актом оцінки потреб сім`ї/особи за місце проживання (на момент оцінювання) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 13 липня 2020 року 
№ 03/53 у ході індивідуальної бесіди з психологом Центру та тестування батьківського відношення за методикою Варга-Століна батьківський потенціал ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на достатньому рівні. Під час дослідження ОСОБА_1 емоційно-врівноважений, демонструє розвинуті навички використання партнерського стилю спілкування. Мати ОСОБА_3 розуміє вікові та індивідуальні особливості дитини, прагне створити умови для задоволення її потреб. Під час бесіди активно намагається зайняти домінуючу позицію та чинить тиск на співрозмовника. Навички безконфліктного спілкування потребують вдосконалення 
(а. с. 162-169, т. 1).
Із виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає 
за адресою: квартира АДРЕСА_1 , діагноз - здоровий. Дитина перебуває на грудному вигодовуванні, росте та розвивається згідно віку. Щомісяця мати з дитиною з`являються на обов`язковий медичний профілактичний огляд в амбулаторію № 5 КНП БМР «МЦПМСД № 2». Батька з дитиною на прийом в лікарні не було жодного разу (а. с. 106, т. 1).
Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 
з 12 жовтня 2018 року по 21 травня 2019 року перебувала на обліку 
в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а. с. 108, т. 1).
Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 14 серпня 2019 року ОСОБА_3 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй відповідно 
до статті 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», пункту 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 
2001 року № 1751 з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2022 року призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 107, т. 1).
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 станом 
на 13 травня 2020 року має залишки на рахунках у сумі 38 941,31 грн 
(а. с. 109, т. 1).
Відповідно до висновку про результати перевірки повідомлення 
від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 08 серпня 2019 року дільничним офіцером поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Слинько В. М. були розглянуті матеріали перевірки за повідомленням 
від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано до ЖЄО Білоцерківського відділу поліції від 23 липня 2019 року № 23768 та № 23802 й встановлено, що 23 липня 2019 року до Білоцерківського відділу поліції надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що в неї виникла сварка 
з чоловіком ОСОБА_1 та вона просила прийняти міри до її чоловіка, який вчинив з нею сварку. 23 липня 2019 року до Білоцерківського відділу поліції надійшла письмова заява від ОСОБА_1 ,у якій він просив прийняти міри до його тещі ОСОБА_11 , яка провокувала його на вчинення сварки. У ході проведеної перевірки було встановлено, що 23 серпня 
2019 року ОСОБА_1 прийшов до місця проживання своєї дружини, щоб побачити свою спільну дитину, але ОСОБА_3 відмовила йому в цьому. 
З цього приводу між останніми виникла сварка в ході якої ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини. Тому наявні підстави щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі частини першої статті 173-2 КУпАП України 
(а. с. 61, т. 1).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 31 липня 2019 року адміністративну справу № 357/8401/19 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП України (а. с. 83, т. 1).
Згідно з довідкою інспектора СЮПВП Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 08 квітня 2020 року 22 березня 2020 року до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 щодо конфлікту із дружиною, щодо його участі 
у вихованні малолітнього сина. 22 березня 2020 року до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , у якій останній просив допомогти йому у вирішенні питання з його дружиною ОСОБА_3 , яка перешкоджала йому у спілкуванні з їхнім спільним сином. Заяву 
та повідомлення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв 
і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції 
в Київській області від 22 березня 2020 року № 9244. У ході виконання цього матеріалу було опитано ОСОБА_1 , який у своєму письмовому поясненні вказував, що 22 березня 2020 року він вирішив відвідати свого малолітнього сина ОСОБА_5 (8 місяців), але двері квартири йому ніхто не відчинив. У телефонній розмові із ОСОБА_3 остання повідомила, що наразі вони з чоловіком вирішили розірвати шлюб, але у зв`язку 
із карантинними заходами на території України не мають можливості звернутися до суду з позовом. Також ОСОБА_3 повідомляла, що 
на вихованні має спільного з ОСОБА_1 малолітнього сина 
ОСОБА_5 8 місяців, батько якого не відвідував сина за адресою проживання матері близько шести місяців. А тому ОСОБА_3 посилаючись на карантинні заходи та розповсюдження коронавірусної інфекції COVID-19 на території України вбачає недоцільними зустрічі батька 
з сином на час впровадження карантину (а. с. 47, т. 1).
Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_13 він є двоюрідним братом ОСОБА_1 , який повідомляв, що дружина не пускала його до дитини у визначений час, останній раз він бачив сина влітку 2020 року, а до цього часу спілкувався 
із дитиною, проте не у визначений час. Він звертався до поліції, служби 
у справах дітей для вирішення питання побачень із сином, але ОСОБА_3 чинив перешкоди. 02 серпня 2020 року він разом із ОСОБА_1 приїздив 
до місця проживання ОСОБА_3 , хотіли побачити дитину, чекали близько години, оскільки дитина спала, потім побачилися. У подальшому, 
через 2-3 тижня, знову приїздили, проте їм не відкрили двері, позивач телефонував, але ніхто не відповідав. До народження дитини відносини 
у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були добрі, а після того як ОСОБА_1 сказав, що не поїде більше на заробітки, їх відносини змінилися. 02 серпня 2020 року дитина легко пішла на контакт із батьком. Про обставини 21 липня 2019 року йому нічого невідомо.
Згідно із поясненнями свідка ОСОБА_18 . ОСОБА_1 є хрещеним її сина. 
Їй відомо, що ОСОБА_1 вже два роки не бачив свою дитину. 27 вересня 
2020 року близько 12:00 год. вона разом зі ОСОБА_1 приїздила до ОСОБА_3 , але їм не відчинили двері, викликали поліцію. ОСОБА_1 казав, що такі випадки були не один раз. ОСОБА_1 забирав ОСОБА_3 з дитиною із пологового будинку, у них було усе добре, а чому зараз змінилися відносини невідомо. Їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що він намагався вирішити спір мирним шляхом, проте 
не вийшло, він сплачував аліменти, на фото видно, як він гарно спілкувався із сином.
Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10 березня 2020 року № 139 «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 » встановлено такий порядок участі 
ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щонеділі 
з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері дитини до досягнення дитиною 1 року та повідомлено матір дитини ОСОБА_3 , що вона не має права перешкоджати батькові, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною 
та брати участь у її вихованні, у дні та години, визначені пунктом 1 рішення 
(а. с. 23, т. 1).
29 березня 2020 року, 05 квітня 2020 року, 12 квітня 2020 року, 19 квітня 
2020 року, 26 квітня 2020 року, 03 травня 2020 року, 10 травня 2020 року, 
17 травня 2020 року, 24 травня 2020 року, 31 травня 2020 року та 07 червня 2020 року були складені акти щодо невиконання ОСОБА_1 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області 
від 10 березня 2020 року № 139 «Про визначення порядку участі 
ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 » (а. с. 69-79, т. 1).
23 червня 2020 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області було прийнято рішення № 354 «Про визначення порядку участі батька та баби у вихованні дитини», відповідно до якого 
ОСОБА_1 встановлено такий порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щотижня субота або неділя з 11:00 год. до 14:00 год. 
за попередньою домовленістю між батьками, та рекомендовано 
ОСОБА_3 не перешкоджати у здійсненні ОСОБА_2 своїх прав щодо виховання онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
(а. с. 86, т. 1).
25 червня 2020 року служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надала інформаційний лист, у якому зазначила, 
що 10 червня 2020 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради щодо виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року, якою службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області зобов`язано надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На цьому засіданні були присутні батьки малолітнього, його баба та представник                        ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Заслухавши батьків малолітнього, бабу 
та вислухавши представника матері дитини, комісія дійшла до висновку про доцільність побачень батька й баби з дитиною і рекомендувала службі 
у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області готувати 
до суду висновок органу опіки та піклування про встановлення батькові такого порядку його участі у вихованні сина: щотижня субота або неділя 
з 11:00 години до 14:00 години за попередньою домовленістю між батьками, рекомендувавши бабі малолітнього бачитись з внуком у цей час. З батьком дитини була проведена співбесіда, у ході якої він був ознайомлений 
з наданими актами та попереджений про обов`язковість виконання ним рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10 березня 2020 року № 139 «Про визначення порядку участі                                  ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 ». Крім цього, на вказаному засіданні комісії 
з питань захисту прав дитини обох батьків було попереджено про обов`язковість виконання зазначеного рішення органу опіки та піклування 
(а. с. 81, т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, 
що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального 
чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми правау подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується 
з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, 
що підставою для скасування судового рішення та направлення справи 
на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання 
і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини 
є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання 
з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини 
не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право 
на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо 
від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право 
на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду 
з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного 
з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, 
що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина 
не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.
Відповідно до частини першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, 
з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий 
із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що між сторонами існує спір щодо участі позивачів 
у спілкуванні з дитиною і вирішення його самостійно не можуть, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька та баби з дитиною, який проживає з матір`ю, обґрунтовано вважав, що батько та баба мають право на спілкування 
з дитиною.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може 
не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він 
є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною 
(за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність 
та тривалість їх.
Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.
Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині визначення способу участі батька та баби у вихованні дитини, ураховуючи те, що сторони у справі визнавали наявність конфліктних відносин, що перешкоджало їм дійти до злагоди, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав визначити місцем проведення зустрічей з дитиною місце проживання батька або баби в залежності від того, з ким саме буде відбуватись побачення.
Разом із цим, ураховуючи те, що ОСОБА_2 , наполягаючи на виділенні їй окремого часу для спілкування з онуком, визнала, що вона є приватним підприємцем, має вільний робочий графік та згодна підлаштувати свій вільний час для зустрічей з онуком у будь-який день, суд апеляційної інстанції правильно вважав можливим визначити день для спілкування з дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у кожну неділю місяця за погодженням між ними, оскільки визначення окремого дня для зустрічей ОСОБА_2 
з дитиною у середу певним чином обмежує можливість для ОСОБА_3 працювати.
Також суд апеляційної інстанції, ураховуючи наявність непорозуміння між сторонами, певні карантинні обмеження щодо відвідування громадських місць, погодні умови в різні пори року, обґрунтовано вважав за доцільне визначити місце для проведення таких зустрічей за місцем проживання батька або баби, що також буде сприяти відповідальному ставленню ОСОБА_3 до належного виконання рішення суду.
При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що після досягнення ОСОБА_5 3-річного віку визначений порядок зустрічей може бути змінено.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, 
що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме віковим потребам малолітньої дитини, 
та за сумлінного відношення батька й баби до виконання своїх обов`язків, буде достатнім для забезпечення участі батька та баби у процесі виховання дитини.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального 
й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17, від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17, від 09 листопада 2020 року 
у справі № 753/9433/17 та від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19, на які заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання 
на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції 2004 року, 
так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 
2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру 
до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування 
чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 20 квітня 2021 року у нескасованій частині після апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                      О. М. Осіян
 
       Н. Ю. Сакара
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович