Справа № 127/4679/22 
Провадження № 33/801/346/2022
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року                                                                                 м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шиманського В.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2022 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі сімнадцять тисяч гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В скарзі зазначає, що судом залишено поза увагою його пояснення з приводу того, що він не керував транспортним засобом. Судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні. Таким доказом також не може бути і рапорт працівника поліції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Шиманського В.М., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №542505, складеного інспектором взводу №2 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Гнідунець Д.В., 06.02.2022 о 08 год. 40 хв. в м. Вінниці по Хмельницькому шосе водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознакам алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився за місцем зупинки в повному обсязі. 
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи.
Однак, такий висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування обставин даної справи.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 наголошував на тому, що він не керував транспортним засобом, зазначивши, що автомобіль під час приїзду працівників поліції був припаркований, з вимкненим двигуном. Зокрема вказав, що 06.02.2022 автомобілем керував його знайомий ОСОБА_2 , який в цей день на перехресті вул. Хмельницьке шосе та Максимовича в м. Вінниці здійснив зіткнення з іншим автомобілем. На місці ДТП водії дійшли згоди щодо суми відшкодування, після чого від`їхали на парковку біля даного перехрестя. В цей час ОСОБА_2 разом із водієм іншого автомобіля пішов до банкомату знімати кошти, а він залишився біля автомобіля. 
Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності такої ознаки цього адміністративного правопорушення, як керування транспортним засобом.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.  Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 матеріалами справи не підтверджується. Навпаки, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції починається з того моменту, коли ОСОБА_1 знаходиться неподалік автомобіля, який був припаркований на відведеному для цього місці. Обставини щодо перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля чи керування ним автомобілем на вказаному записі не зафіксовані.
Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом у справі, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на уповноважених осіб, визначених ст. 255 КУпАП.
У даному випадку в протоколі працівник поліції вказав, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, однак, до матеріалів справи жодного доказу цьому не приєднав.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». 
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь (ст.62 Конституції України).
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Матеріали даної адміністративної справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
При запереченнях ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом, суд першої інстанції не надав оцінки цим запереченням і не навів доказів, які б підтверджували зроблений судом висновок щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Суд першої інстанції зазначив, що на відео з нагрудних камер поліцейських видно, що на місці події жодних інших осіб, крім ОСОБА_1 не було та він не повідомляв про наявність свідків, які можуть підтвердити цей факт. У зв`язку з цим суд відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик в судове засідання свідків, яке ним було заявлено в письмовій формі.
Стверджуючи, що на місці оформлення працівниками поліції протоколу інших свідків не було, суд першої інстанції не звернув увагу на згадані заперечення, не надав їм значення, а відтак відкинув можливість наявності свідка (ів) у цій справі, при тому, що ОСОБА_1 в своїх запереченнях вказав на свідка, який з його слів і був за кермом –  ОСОБА_2 . Тому, суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_2 , яке апеляційним судом було задоволено.
Так, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційному суду пояснив, що 06.02.2022 він разом із ОСОБА_1 їхали до торговельного центру «Епіцентр» по Хмельницькому шосе. За кермом автомобіля був ОСОБА_2 . Під час руху сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої її учасники врегулювали конфлікт мирним шляхом, про що написано розписку. Так, ОСОБА_2 з власником іншого автомобіля від`їхали на парковку, залишили автомобілі та пішли до банкомату знімати кошти, тоді як в цей час ОСОБА_1 залишився біля транспортного засобу. Після того, як вони повернулися, встановив, що працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 протокол за ст. 130 КУпАП.
Надані свідком в судовому засіданні пояснення узгоджуються зі змістом розписки, копія якої додана до апеляційної скарги та оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. У вказаній розписці ОСОБА_3 , як власник автомобіля, підтвердив факт відсутності будь-яких претензій до водія автомобіля Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2  з приводу ДТП, яке відбулося 06.02.2022 в м. Вінниці на перехресті вул. Хмельницьке шосе та Максимовича. 
На запитання суду, чому ОСОБА_1 не вказував про те, що він не керував транспортним засобом, а за кермом був ОСОБА_2 , він сказав, що з самого початку по приїзду працівників поліції він говорив їм про це, однак, цього не відображено на відео, так як воно не є безперервним. 
Апеляційний суд звертає увагу, що дійсно відеозапис з нагрудної камери працівника поліції починається з моменту надходження від працівника поліції пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому заслуговують на увагу.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачяться на користь обвинуваченої особи (ст.62 Конституції України), виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній елемент об`єктивної сторони правопорушення – керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало