П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
15 червня 2022  року                                                                       м. Київ
 
                Справа №757/65271/21-ц
            Провадження  № 22-ц/824/4761/2022    
 
Резолютивна частина постанови оголошена 15 червня 2022 року
Повний текст постанови складено 17 червня 2022 року
            
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Журавльова Д.Д.

            розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Гордійчуком Юрієм Володимировичем,  на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до Кабінету Міністрів України, Офіс Генерального прокурора, третя особа Національна академія прокуратури України, про визнання незаконними та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та наказу Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», -
 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити забезпечення позову шляхом заборони Національній академії прокуратури України видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
В обґрунтування заяви вказано, що заявник з 15 січня 2013 року обіймав посаду начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України відповідно до наказу ректора академії № 21-к від 15 січня 2013 року. Наказом виконувача обов`язків ректора Національної академії прокуратури України № 1002-к від 24 жовтня 2014 року заявника було звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 72 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Не погоджуючись з таким наказом, заявник звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної академії прокуратури України про поновлення на посаді до Окружного адміністративного суду м. Києва, рішенням якого від 13 травня 2021 року у справі № 640/32737/20 заявника було поновлено на посаді начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. На виконання наведеного рішення наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 04 жовтня 2021 року № 35-к заявника було поновлено на посаді начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. Одночасно попередженням про вивільнення № 01/163 від 04 жовтня 2021 року заявника було попереджено про вивільнення у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України, що відбудеться по закінченню двомісячного терміну з дати отримання заявником попередження про вивільнення. В свою чергу ліквідація Національної академії прокуратури України відбувається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури та наказу Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 Про ліквідацію Національної академії прокуратури України . Заявник вважає, що наведені постанова та наказ не відповідають вимогам чинного законодавства, є незаконними та порушують право заявника на працю як працівника Національної академії прокуратури України. Зокрема цими постановою та наказом Національна академія прокуратури України, в якій виконує свої трудові обов`язки заявник, фактично була реорганізована у Тренінговий центр прокурорів України. Заявник вважає, що за всіма правовими ознаками Національну академію прокуратури України було реорганізовано, а не ліквідовано, тому зазначення суб`єктами владних повноважень у постанові від 03 березня 2020 року № 175 та наказі від 05 березня 2020 року № 129 такого способу припинення юридичної особи як ліквідація є протиправним, оскільки не є доказом дійсної ліквідації такої особи.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року  відмовлено   відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до Кабінету Міністрів України, Офіс Генерального прокурора, третя особа Національна академія прокуратури України, про визнання незаконними та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»  та наказу Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України».
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Гордійчук Ю.В.   подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального,  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Зокрема зазначає про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження  помилково дійшов висновку про те, що звертаючись із даною заявою заявник діяв як суб`єкт владних повноважень - посадова особа державного органу, а саме начальник відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України, при цьому спори між суб`єктами владних повноважень можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства виключно з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Вказує, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.
Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження в рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.
Заклад вищої освіти хоча і реалізує публічні інтереси держави під час здійснення освітнього процесу, однак не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, не є органом управління освітою та не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а начальник відділу не є посадовою чи службовою особою суб`єкта владних повноважень.
Належність Національної академії прокуратури України до юридичних осіб публічного права вказує лише на порядок створення цієї юридичної особи, та не визначає її статус суб`єкта владних повноважень, а статус начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України посадової особи суб`єкта владних повноважень.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 420/3453/19, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Наведене свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо віднесення даного спору до такого, що виник між суб`єктами владних повноважень.
Зазначає, що відповідно до норм діючого законодавства суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України (іменується надалі -«ЦК України»), державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Згідно ст. 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.
Також відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (крім установ, які не можуть бути перетвореними. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами (ч. 1 ст. 110 ЦК України); дані про рішення щодо припинення юридичної особи належать до відомостей, які вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв (п. 27 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктом управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» на органи управління покладаються завдання:
ведення обліку об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснення контролю за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів;
прийняття рішень про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності тощо.
При цьому Академія прокуратури України при Генеральній прокуратурі України була утворена постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2002 року № 1582, тому саме Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління та має право приймати рішення про її ліквідацію.
Таким чином, приймаючи постанову про ліквідацію Національної академії прокуратури України Кабінет Міністрів України діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник юридичної особи публічного права, а тому оспорюване рішення в цьому випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень та нормативно-правовим актом в розумінні КАС України, а є рішенням власника корпоративних прав (засновника) юридичної особи щодо припинення діяльності закладу.
Офіс Генерального прокурора в даному випадку видаючи наказ від 05 березня 2020 року №129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України» також діяв не як суб`єкт владних повноважень, а видав цей наказ лише не виконання вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України. Тому цей наказ також не є рішенням суб`єкта владних повноважень та нормативно-правовим актом в розумінні КАС України.
Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 813/1232/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 260/91/19, які підлягають застосуванню судом апеляційної інстанції.
Тому, враховуючи суть спору та обґрунтування заявника щодо порушення спірним рішенням його права на працю, яка не пов`язана з проходженням особою публічної служби, заява ОСОБА_1   повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства справи.
Оскільки у спірних правовідносинах при прийнятті постанови № 175 від 03.03.2020 року та наказу від 05 березня 2020 року № 129 відповідачі діяли не як суб`єкти владних повноважень та спір між сторонами не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, в результаті чого не повинен вирішуватись адміністративним судом, даний спір, як і заява про забезпечення позову у такому спорі повинні розгляд в порядку цивільного судочинства.
В судовому засіданні представник Офісу Генерального прокурора Гудков Д.В. та третьої особи Національної академії прокуратури України Сабодаш Р.Б. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Інші сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що  підсудність позову, предметом якого є визнання незаконним та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»та наказу Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», тобто оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень, повноваження яких поширюються на всю територію України, належить до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 27 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
 Відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.
Звертаючись з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 обґрунтовував її тим, що заявник з 15 січня 2013 року обіймав посаду начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України відповідно до наказу ректора академії № 21-к від 15 січня 2013 року. Наказом виконувача обов`язків ректора Національної академії прокуратури України № 1002-к від 24 жовтня 2014 року заявника було звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 72 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Не погоджуючись з таким наказом, заявник звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної академії прокуратури України про поновлення на посаді до Окружного адміністративного суду м. Києва, рішенням якого від 13 травня 2021 року у справі № 640/32737/20 заявника було поновлено на посаді начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. На виконання наведеного рішення наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 04 жовтня 2021 року № 35-к заявника було поновлено на посаді начальника відділу досліджень проблем кримінального провадження Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. Одночасно попередженням про вивільнення № 01/163 від 04 жовтня 2021 року заявника було попереджено про вивільнення у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України, що відбудеться по закінченню двомісячного терміну з дати отримання заявником попередження про вивільнення. В свою чергу ліквідація Національної академії прокуратури України відбувається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та наказу Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України». Заявник вважає, що наведені постанова та наказ не відповідають вимогам чинного законодавства, є незаконними та порушують право заявника на працю як працівника Національної академії прокуратури України. Зокрема цією постановою та наказом Національна академія прокуратури України, в якій виконує свої трудові обов`язки заявник, фактично була реорганізована у Тренінговий центр прокурорів України. Заявник вважає, що за всіма правовими ознаками Національну академію прокуратури України було реорганізовано, а не ліквідовано, тому зазначення суб`єктами владних повноважень у постанові від 03 березня 2020 року № 175 та наказі від 05 березня 2020 року № 129, такого способу припинення юридичної особи як ліквідація є протиправним, оскільки не є доказом дійсної ліквідації такої особи.
Дослідивши  характер спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про те, що юрисдикція спору, предметом якого є визнання незаконним та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»та наказу Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», тобто оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень, повноваження яких поширюються на всю територію України, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З урахування викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що суть спору та обґрунтування заявника щодо порушення спірним рішенням його права на працю, яка не пов`язана з проходженням особою публічної служби, повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, не заслуговують на увагу та відхиляються судом як безпідставні.
Також не заслуговують на увагу посилання представника ОСОБА_1 на практику Верховного Суду, оскільки, подібність правовідносин у зазначених справах не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають 
 Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадже6ння у справі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу, залишити без змін.
 Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Гордійчуком Юрієм Володимировичем -залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                      А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                         Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна