П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/18312/21
Провадження № 22-ц/4815/644/22

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції
(вступної та резолютивної частини) 
о 16 год. 02 хв. 12 січня 2022 року в м. Рівне
повний текст складено 14 січня 2022 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство "УкрСиббанк";

представники учасників справи: 
позивача – адвокат Гнатюк Юрій Олександрович;
відповідача – адвокат Чупіль Роман Ростиславович;

за участі: позивача і його представника;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "УкрСиббанк" – адвоката Чупіля Романа Ростиславовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про зобов`язання вчинення дій (реструктуризації зобов`язань позичальника за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті),
в с т а н о в и в:
       У вересні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі – банк або АТ КБ " УкрСиббанк") про зобов`язання вчинення дій (реструктуризації зобов`язань позичальника за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті). Мотивуючи свої вимоги, покликався на укладений між сторонами 11 листопада 2005 року кредитний договір № 041-15/16-840, відповідно до якого позивач одержав 25 000 доларів США для придбання об`єкта житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . Надання кредиту здійснювалося з 11 листопада 2005 року по 31 жовтня 2025 року. У той же день з метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань між сторонами укладено договір іпотеки № 041-15/16-840, предметом якого була квартира, що придбавалась у кредит. 17 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за цим кредитним договором в порядку Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" (далі – Закон №1381-ІХ). 21 липня 2021 року отримав відповідь про відмову в проведені реструктуризації зобов`язань з підстав відсутності документів, які б спростовували існування у заявника іншого житлового нерухомого майна (частки спільної сумісної власності). 22 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про перегляд рішення про відмову у проведені реструктуризації зобов`язань за кредитним договором, а 30 серпня 2021 року повторно отримав відповідь про відмову в проведені реструктуризації зобов`язань через те, що надана інформація та долучені до заяви додатки підтверджують невідповідність кредитного договору критеріям, визначених законодавством, для проведення реструктуризації зобов`язань, зокрема, через існування іншого житлового нерухомого майна у власності позивача на момент набрання чинності Законом №1381-ІХ. Проте позивач вважав відмову банку неправомірною. Переконаний, що при зверненні із відповідним проханням до банку було додержано передбачені законодавством порядок та підстави для проведення реструктуризації кредитного договору. Законом №1381-ІХ чітко визначалось, що інформація про всі наявні у власності позичальника об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду, вказується саме станом на дату (момент) підписання такої заяви. Тому відмова у реструктуризації через існування іншого житлового нерухомого майна саме на момент набрання чинності Законом №1381-ІХ є очевидно необґрунтованою, здійсненою в результаті хибного тлумачення норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини. 
       З наведених мотивів просив визнати протиправними та скасувати відмову АТ "УкрСиббанк" від 19 липня 2021 року № 25-1-01/54806/1 та від 19 серпня 2021 року № 25-1-01/62178 про відмову ОСОБА_1 в реструктуризації зобов`язань за кредитним договором від 11 листопада 2005 року № 041-15/16-840 на підставі поданих заяв про проведення реструктуризації від 17 травня 2021 та від 23 липня 2021 відповідно до п. 7 Розділу 4 Закону України "Про споживче кредитування" (далі – Закон 1734-VIII).
       Зобов`язати банк провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 листопада 2005 року № 041-15/16-840 на підставі поданої заяви про проведення реструктуризації від 17 травня 2021 відповідно до п. 7 Розділу 4 Закону 1734-VIII з подальшим укладанням додаткової угоди.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2022 року позов задоволено. 
       Визнано незаконним рішення АТ "УкрСиббанк" за вих. №25-1-01754806/1 від 19 липня 2021 року, згідно з яким за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 травня 2021 року про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №041-15/16-840 від 11 листопада 2005 року, банк повідомляє про відмову у проведенні реструктуризації.
       Визнано незаконним рішення АТ "УкрСиббанк" за вих. № 25-1- 01/62178 від 19 серпня 2021 року, згідно з яким за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2021 року про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором № 041-15/16-840 від 11 листопада 2005 року, банк повідомляє про відмову у проведенні реструктуризації.
       Зобов`язано АТ "УкрСиббанк" провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 041-15/16-840 від 11 листопада 2005 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 , згідно з пунктом 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1734-VIII (на умовах та у відповідності до Закону 1381-ІХ).
       На рішення суду представником відповідача – адвокатом Чупілем Р.Р. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що умовою для проведення реструктуризації відповідно до Закону №1381 ІХ, була, зокрема, відсутність у власності позичальника іншого житлового нерухомого майна. Цей Закон набрав чинності 23 квітня 2021 року. Однак станом на момент набрання чинності Законом №1381 ІХ ОСОБА_1 не мав права на реструктуризацію, оскільки у його власності, окрім предмета іпотеки, перебувало інше житлове майно, а саме 1/5 частина квартири за адресою АДРЕСА_2 . На переконання представника банку, законодавець встановив чіткі критерії кредитних договорів, на які поширюється Закон України "Про споживче кредитування" в частині обов`язкової реструктуризації, а саме необхідність їхньої відповідності Закону №1381 ІХ на момент набрання ним чинності. Відтак, підставою відмови була виявлена (встановлена) інформація про існування іншого житлового нерухомого майна у власності позичальника станом на дату набрання чинності вказаного закону з урахуванням внесених змін. 12 травня 2021 року позивач здійснив відчуження 1/5 частини квартири на підставі договору дарування своїй дружині - ОСОБА_2 . Лише після дарування частини квартири ОСОБА_1 став таким, що не має у власності іншого житлового об`єкту нерухомості, окрім предмета іпотеки. Однак очевидно, що нерухомість відчужувалася задля створення умов для застосування до кредитних зобов`язань положень Закону України №1381 ІХ та щоб уникнути від сплати боргу в повному обсязі, а це доводить факт зловживання позивачем своїми правами, що тягне за собою завдання шкоди кредитору шляхом зменшення розміру зобов`язань. Хоча за положеннями ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
       З викладених підстав просив рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 січня 2022 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
       У поданому відзиві представник позивача – адвокат Гнатюк Ю.О. просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Покликався на те, що ОСОБА_1 дотримався вимог підпунктів 1-3 пункту 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1734-VIII. За час існування правовідносини між сторонами кредитного договору позичальником лише один раз було допущено прострочення платежу з об`єктивних підстав, про що свідчить довідка, видана банком. При сумі кредиту у 25 000 дол. США позичальником на день подання заяви про реструктуризацію сплачено 52 384,14 дол. США. Чинне законодавство не містить норми, яка забороняла б відчуження майна за спірних правовідносин. Навпаки, як видно із пояснювальної записки до проекту Закону 1381-ІХ його цільове призначення спрямоване, зокрема, на захист прав та законних інтересів позичальників, що отримали споживчі кредити в іноземній валюті, від зловживань з боку кредитодавців (а тим більше тих кредитодавців, які надавали кредити в іноземній валюті людям, у яких взагалі відсутні доходи в іноземній валюті); забезпечення додаткових законодавчих гарантій захисту конституційного права кожної людини на житло (що, в свою чергу, опосередковано посилює законодавчий захист кожної люди на життя та здоров`я) тощо. Однак бажання ОСОБА_1 реалізувати конституційні права на житло, життя та здоров`я тлумачаться банком як намір завдання йому шкоди.
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Судом з`ясовано, що 11 листопада 2005 року між сторонами укладено кредитний договір № 041-15/16-840 в іноземній валюті у сумі 25 000,00 доларів США для придбання об`єкта житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . 
       Відповідно до п.п. 1.2.1 п. 1.2 Розділу 1 Договору надання кредиту здійснюється з 11 листопада 2005 року по 31 жовтня 2025 року. 
       З метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань між сторонами кредитного договору 11 листопада 2005 року укладено договір іпотеки №041-15/16-840, предметом якого відповідно до п. 1.4 договору предметом іпотеки є: квартира з місцезнаходженням у АДРЕСА_1 .
       17 травня 2021 року позивач звернувся до АТ "УкрСиббанк" із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за вказаним кредитним договором на підставі Закону 1381-ІХ від 13 квітня 2021 року.
       На дату звернення кредитної заборгованості перед банком позичальник не мав, що підтверджується довідкою вих. №51-1-08/260 від 17 травня 2021 р.
       Листом від 19 липня 2021 року вих.№ 25-1-01/54806/1 банк відмовив позивачу в проведенні реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом через відсутність документів, які б спростовували існування у заявника іншого житлового нерухомого майна (частки спільної сумісної власності).
       При цьому з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 травня 2021 року, номер 256751789 видно, що у ОСОБА_1 відсутнє інше житло.
       22 липня 2021 року позивач звернувся до банку із заявою про перегляд рішення про відмову у проведені реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №041-15/16-840 та проханням задовольнити заяву про реструктуризацію зобов`язань.
       Проте 19 серпня 2021 року банк знову відмовив позивачу в проведенні реструктуризації зобов`язань, надана ним інформація відповідальному працівнику банку та долучені до заяви додатки підтверджують невідповідність кредитного договору критеріям, визначених законом, для проведення реструктуризації зобов`язань, зокрема, через існування іншого житлового нерухомого майна у власності ОСОБА_1 на момент набрання чинності Законом 1381-ІХ, тобто станом на 23 квітня 2021 року, і відповідно цього житлового нерухомого майна, як частки спільної сумісної власності, на дату подання заяви.
       Згідно з пунктом 7 розділу ІV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону 1734-VIII зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
       Крім того, вимагається виконання певних умов, однією з яких є й умова, за якої виник спір, а саме, що предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
       Відповідно до п.п. 3 п. 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1734-VIII реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
       Цією правовою нормою визначено випадки, коли реструктуризація не здійснюється, порядок встановлення іншого строку для подання заяви та наслідки пропуску такого строку, але факт дотримання позивачем визначених цим підпунктом вимог банком не заперечується. 
       Відповідно до наступного підпункту (4) п.7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1734-VIII у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: 4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).
       У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.
       Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів.
       Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального парва, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 . 
       Закон 1734-VIII визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у п.п. 1-2 п. 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 п.п. 3 п. 7 Розділу IV); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у п.п. 4 п. 7 Розділу IV, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 п.п. 4 п. 7 Розділу IV).
       Відтак зобов`язання, передбачені укладеним між сторонами кредитним договором № 041-15/16-840 від 11 листопада 2005 року підлягають обов`язковій реструктуризації, а тому відмова відповідача у задоволенні заяв є незаконною, а позовні вимога підлягають до задоволення.
       Норми Закону 1734-VIII щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є імперативними, тоді як відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації та здійснює власне трактування цих норм, надаючи їм суб`єктивні коментарі та розширюючи їхній зміст.
       У перелічених правових нормах йдеться про те, що у заяві про проведення реструктуризації зазначається інформація про належні на праві власності об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду, саме на дату (момент) підписання заяви, а не на день набрання чинності Законом № 1381-IX, як про це хибно зазначає автор апеляційної скарги. 
       Не може погодитись колегія суддів з доводами про те, що відчуження належної позивачу 1/5 частини квартири здійснено на шкоду кредитору, тобто про притаманність цього правочину фраудаторному, а також з іншими покликаннями на недобросовісність позивача. 
       Як правильно на це покликається представник позивача, із пояснювальної записки до проекту Закону 1381-IX видно, що необхідність його прийняття була спрямована, зокрема, на захист прав та законних інтересів позичальників, що отримали споживчі кредити в іноземній валюті, від зловживань з боку кредитодавців, а тим більше тих кредитодавців, які надавали кредити в іноземній валюті людям, у яких взагалі відсутні доходи в іноземній валюті, забезпечення додаткових законодавчих гарантій захисту конституційного права кожної людини на житло, що, в свою чергу, опосередковано посилює законодавчий захист кожної люди на життя та здоров`я тощо.
       Тому дії позивача, що спрямовані на відповідність заяви про реструктуризацію вимогам Закону 1381-IX не можна вважати недобросовісними, а визначену на законодавчому рівні реструктуризацію не вважається такою, що спрямована на завдання шкоди кредитору. 
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
       Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без змін, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
             Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укрсиббанк" – адвоката Чупіля Романа Ростиславовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2022 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 17.05.2022

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.О. Гордійчук

                                                                       С.С. Шимків