Ухвала
 
03 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 748/1266/21
провадження № 61-4278ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу Національної академії аграрних наук України на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України (далі - НААН), ДП «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 
 
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 31 березня 2021 року на 05 травня 2021 року за угодою сторін пункт 1 статті 36 КЗпП України. У задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2021 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено  ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 01 квітня 2021 року. Стягнуто з ДП «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 210 611,31 грн за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь  ОСОБА_1 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Національної академії аграрних наук України на користь  ОСОБА_1 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
НААН 12 травня 2022 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 16 травня 2022 року ці недоліки було усунуто. 
 
У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судового рішення зазначено пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 та від 24 жовтня 2008 року № 12.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 та від 24 жовтня 2008 року № 12 не є постановами Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 та від 24 жовтня 2008 року № 12 не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Національної академії аграрних наук України від 18 листопада 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 та від 24 жовтня 2008 року № 12 повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. І. Крат