ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2022 року	Львів	Справа № 380/22989/21 пров. № А/857/8497/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                     Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:     Петрунів В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Система» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року, головуючий суддя – Хома О.П., ухвалене о 12:07 год. у м. Львові, повний текст якого складено 19.04.2022 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Система» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимог,-
                                                     В С Т А Н О В И В:
В грудні 2021 року позивач – ТзОВ «Торгова компанія «Система» звернулося в суд із позовом до ГУ ДПС у Львівській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 28.08.2021 року №0076920-1307-1316; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.09.2021 року №Ю-83621-13; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ю» від 28.08.2021 року №0077046-1302-1304.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що Указом Президента України від 21.04.2021 року №169/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» введено в дію рішення РНБО про застосування обмежувальних заходів (санкцій) щодо позивача, які передбачають блокування активів - тимчасове (на три роки) обмеження права ТзОВ «Торгова компанія «Система» користуватися та розпоряджатися належним йому майном тощо, внаслідок чого банком заблоковано рахунки позивача і відмовлено у проведенні всіх операцій, в т.ч. по сплаті податків. У зв`язку з цим у позивача відсутня можливість для вчасної сплати податку, тому спірні вимоги є протиправними.. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Торгова компанія «Система» оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що апелянт позбавлений можливості сплатити суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами, які є власниками житлової нерухомості, відтак податковий борг виник не з вини позивача, а внаслідок застосування санкцій, визначених рішенням РНБО України та дій банку.
В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТзОВ «Торгова компанія «Система» зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.07.2001 року. Основними видами діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна КВЕД: 68.20; неспеціалізована оптова торгівля КВЕД: 46.90; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах КВЕД: 47.19.
Позивач взятий на облік як платник податків у ГУ ДПС у Львівській області 20.07.2001 року.
Згідно до відомостей інтегрованої картки платника податків станом на серпень 2021 року у ТзОВ «Торгова компанія «Система» наявна заборгованість, яка виникла внаслідок несплати самостійно задекларованих сум податкових зобов`язань з єдиного податку з юридичних осіб, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ГУ ДПС у Львівській області сформовано та направлено на адресу позивача 3 податкові вимоги форми «Ю»:
-від 28.08.2021 року №0077046-1302-1304 на суму 17 322 грн 52 к., в т.ч. 3033 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, 14289 грн 57 коп. - з єдиного податку з юридичних осіб;
-від 28.08.2021 року №0076920-1307-1316 на суму 11 230 грн 05 коп. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості;
-від 23.09.2021 року №83621-13 на суму 28 436 грн 56 коп. недоїмки з єдиного внеску.
ТзОВ «Торгова компанія «Система» оскаржено в адміністративному порядку до ДПС України всі три вимоги.
За результатами розгляду трьох скарг ДПС України прийнято рішення про відмову у їх задоволенні та залишено без змін податкові вимоги.
Вважаючи протиправними вказані податкові вимоги позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені вимоги прийняті відповідно до законодавчо визначених для цього підстав, і наявність Указу Президента України № 169/2021 від 21.04.2021 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» на це не впливають, оскільки при самостійно задекларованих сумах податкових зобов`язань контролюючий орган виносить податкову вимогу автоматично і ці обставини не враховує.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до статті 16.1.4 Податкового кодексу України до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк. вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою ( ст. 31 ПК України).
Статтею 36 Податкового кодексу України визначено обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1). Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2).
Статтею 49 Податкового кодексу України визначено порядок та строки подання платниками податків податкових декларацій до контролюючих органів.
Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (пункт 49.2 статті 49 Податкового кодексу України).
Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Отже, з урахуванням наведеної вище норми пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України, яким визначено, що грошове зобов`язання самостійно визначене платником податку оскарженню не підлягає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно відсутні для визнання протиправними та скасування оскаржених податкових вимог.
Що стосується доводів апелянта про те, що податковий борг виник не вини скаржника, а внаслідок застосування санкцій, визначених рішенням РНБОУ України та дій Банку та він позбавлений можливості сплатити борг, то апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею ст. 1 Закону України «Про санкції» передбачено, що санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність. Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.
Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених п.п. 1-21, 23-25 ч. 1 ст. 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання (ч. 3 ст. 5 Закону України "Про санкції").
Стаття 4 Закону України «Про санкції» передбачає перелік санкцій, які можуть бути застосовані до осіб визначених в цьому Законі, зокрема, блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Указом Президента України від 21.04.2021 року №169/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» введено в дію рішення РНБО про застосування обмежувальних заходів (санкцій) щодо позивача, які передбачають блокування активів - тимчасове (на три роки) обмеження права ТзОВ «Торгова компанія «Система» користуватися та розпоряджатися належним йому майном тощо, внаслідок чого банком заблоковано рахунки позивача і відмовлено у проведенні всіх операцій, в т.ч. по сплаті податків.
Доказів визнання цього рішення незаконними та його скасування апелянтом суду не надано.
Таким чином, враховуючи перебування ТзОВ «Торгова компанія «Система» у переліку юридичних осіб, до яких згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України застосовуються обмежувальні заходи (санкції), у вигляді, зокрема, блокування активів, як наслідок у позивача виник податковий борг, за результатами наявності якого, Головним управлінням ДПС у Львівській області правомірно виставлено позивачу податкові вимоги.
Крім цього, апеляційний суд зазначає те, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Система» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у справі №380/22989/21 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 25.08.2022 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду