Постанова
Іменем України
 
18 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 756/8164/19
провадження № 61-17001св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач -  ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Луцько Владислав Васильович, та ОСОБА_4 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просили визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що у 1979 році позивач ОСОБА_3 отримав ордер на право проживання у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 41,08 кв. м.
У цій квартирі були зареєстровані п`ять осіб: позивач ОСОБА_3 і його дружина ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також їх сини: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 .
На цей час у квартирі проживають і зареєстровані позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , неповнолітня донька останнього ОСОБА_2 , без реєстрації проживає дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 .
ОСОБА_1 за спільною домовленістю з позивачами знявся з реєстрації у спірній квартирі.
Відповідач ОСОБА_4 добровільно залишив спірну квартиру у 2000 році, має ключі від квартири, вселятися бажання не висловлював, за матір`ю не доглядав, не допомагав її ховати, за батьком не доглядає, не відвідує його тривалий час, житлово-комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, участі в її утриманні не бере, жодних домовленостей з цього приводу не пропонував, не проживає у квартирі без поважних причин понад 6 місяців. Все, що стосується утримання квартири, здійснює позивач ОСОБА_1 з дружиною.
Відповідач не проживає у спірній квартирі 19 років, тому термін його не проживання не є тимчасовим, він має інше місце постійного проживання, не намагався вселитися до спірної квартири навіть для того, щоб допомагати за тяжкохворою матір`ю, та за батьком, який тяжко хворіє тепер.
Позивачі вважають причину його тривалого непроживання у квартирі неповажною, оскільки він свідомо змінив місце постійного проживання і добровільно залишив квартиру, а тому просили суд визнати його таким, що втратив право користування спірною кватирою.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачами не доведено відсутність поважних причин для не проживання відповідача у спірній квартирі тривалий час.
Питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, враховуючи час, протягом якого відповідач здебільшого проживав за іншою адресою, не піднімалось. У 2015 році відповідачу були надані ключі від вхідних дверей, а необхідність судового процесу виникла, зі слів позивача ОСОБА_1 , після погіршення взаємовідносин між ними після смерті матері, недосягнення згоди з приводу можливої приватизації квартири. Також, останнім підтверджено суду те, що і він, і батько - інший позивач ОСОБА_3 визнавали право відповідача на проживання в квартирі до моменту подачі позову до суду.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу адвоката задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 27 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Додаткова постанова мотивована тим, що документально підтвердженим розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката є 27 000 грн, який відповідачем не спростований, відповідає складності справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, враховуючи принцип справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та кількості судових засідань, у яких брала участь адвокат Богдан О. О., представляючи інтереси ОСОБА_1 , тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача.
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
У грудні 2021 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Луцько В. В., та ОСОБА_4 звернулись до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову апеляційного суду, у якій просили скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.
Підставою касаційного оскарження додаткової постанови є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
Адвокат Луцько В. В. зазначав, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18.
Крім того, апеляційний суд, не врахувавши висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 379/1487/18 та у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, не звернув уваги на відсутність опису робіт та витрат, що потягло за собою незаконне ухвалення оскаржуваної постанови.
Також представник зазначав, що у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 160/5528/19 зазначено, що достатніми, належними доказами наданих послуг у справах про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, крім акта про надання послуг, є: статут адвокатського об'єднання, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо адвокатського об'єднання, замовлення-доручення, рахунок-фактура, виписка по банківському рахунку, платіжне доручення.
Однак суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ту обставину, що заявник діє від імені Адвокатського бюро «Олени Богдан», яке є юридичною особою і закон ставить відповідні вимоги до підтвердження господарських операцій, що вчиняються таким суб`єктом господарювання в частині надання послуг.
Суд неналежно вивчив квитанції, надані заявником на підтвердження отримання оплати за надану правничу допомогу, та не співставив суми гонорару з попереднім розрахунком витрат на правничу допомогу, заявленим у позові.
ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі зазначав, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Також вказував, що заява про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу подана після спливу встановленого строку.
ОСОБА_4 зазначав, що квитанції, які долучені до заяви, не підтверджують реальність витрат позивача, які пов'язані саме з розглядом справи № 756/8164/19. Дати таких квитанцій не співпадають з датою акта про виконані роботи та не містять інформації про цивільну справу та договір про надання правової допомоги.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що належним доказом витрат на правову допомогу є акт виконаних робіт/надання послуг та платіжне доручення про перерахування коштів, без надання розрахунку витраченого часу на послуги.
Законодавство також не передбачає обов`язкового зазначення в квитанції про сплату витрат на правничу допомогу номеру договору та номеру справи, а також щодо обов`язкової сплати витрат на правничу допомогу виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику використовувати більш зручний для нього спосіб сплати, у тому числі через онлайн-системи, банкомати для приймання платежів, Інтернет-банкінг тощо.
Виплати на правничу допомогу у сумі 29 000 грн стосуються саме договорів про надання правничої допомоги від 23 травня 2019 року, від 03 березня 2021 року та додаткових угод до них від 23 травня 2019 року та від 03 березня 2021 року укладених між адвокатом Адвокатського бюро «Олени Богдан» Богдан О. О. та ОСОБА_1, та не стосуються виплат на правничу допомогу ОСОБА_3 .
У квитанціях зазначено, що оплата послуг адвоката здійснена саме ОСОБА_1 .
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Луцько В. В. та ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року.
У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суд встановив, 21 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богдан О. О., про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу адвоката в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 29 000 грн.
Заява мотивована тим, що на підставі договорів про надання правничої допомоги від 23 травня 2019 року, від 03 березня 2021 року та додаткових угод до них від 23 травня 2019 року та від 03 березня 2021 року адвокатом Адвокатського бюро «Олени Богдан» Богдан О. О. надано ОСОБА_1 такі послуги:
консультація, виготовлення позовної заяви - 4 000 грн;
виготовлення клопотання - 2 000 грн;
участь в першому підготовчому судовому засіданні - 2 000 грн;
участь у 4 судових засіданнях - 10 000 грн;
виготовлення заяви про приєднання до апеляційної скарги - 3 000 грн;
участь у двох судових засіданнях апеляційної інстанції - 6 000 грн;
участь у двох засіданнях апеляційної інстанції, що були відкладені - 2 000 грн.
На підтвердження заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29 000 грн до заяви додано:
договір про надання правничої допомоги від 23 травня 2019 року № 25, укладений між Адвокатським бюро «Олени Богдан» та ОСОБА_1 ;
додаткову угоду № 1 до договору від 23 травня 2019 року № 1;
договір про надання правничої допомоги від 03 березня 2021 року № 15, укладений між Адвокатським бюро «Олени Богдан» та ОСОБА_1 ;
додаткова угода № 1 до договору від 03 березня 2021 року № 15;
акт прийняття-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 13 вересня 2021 року;
квитанцію від 31 березня 2021 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 3 000 грн;
квитанцію від 29 травня 2019 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 4 000 грн;
квитанцію від 13 вересня 2021 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 3 000 грн;
квитанцію від 21 червня 2021 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 5 000 грн;
квитанцію від 26 листопада 2019 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 3 500 грн;
квитанцію від 13 лютого 2020 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 2 500 грн;
квитанцію від 03 вересня 2019 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 1 000 грн;
квитанцію від 03 вересня 2019 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 2 000 грн;
квитанцію від 05 грудня 2019 року про сплату ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олени Богдан» як оплату послуг адвоката 2 500 грн.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                     2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційних скарг з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини другої статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Встановивши, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 23 травня 2019 року, додаткової угоди № 1 до договору від 23 травня 2019 року, договору про надання правничої допомоги від 03 березня 2021 року № 15, додаткової угоди № 1 до договору від 03 березня 2021 року та акта про приймання-передачу наданих послуг з правничої допомоги від 13 вересня 2021 року адвокатом позивача у межах зазначеної цивільної справи були надані відповідні послуги, врахувавши розрахунки представника позивача та надані у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Зважаючи на те, що Верховний Суд постановою від 18 травня 2022 року дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Боряк Г. Ю., скасував постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року про відмову у задоволенні позову залишив в силі, тому підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає. Отже, додаткова постанова Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви.
З огляду на повне відновлення порушених прав відповідача, підстав для стягнення з нього на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 27 000 грн немає.
Згідно із частинами першою, другою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги  ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Луцько Владислав Васильович, та ОСОБА_4 задовольнити.
Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1  про стягнення з ОСОБА_4  на його користь витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   А. І. Грушицький
 
Судді:                                                                                               І. В. Литвиненко
 
Є. В. Петров
 
В. В. Сердюк
 
В. А. Стрільчук