Справа № 305/1664/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,                                                        розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 29 жовтня 2021 року (у складі судді Ємчука В.Е.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у вересні 2021 р. 
       Просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з моменту подання позову до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 річного віку.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування сторін у шлюбі в них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із позивачем. Із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей.
       Повнолітній син є студентом вищого навчального закладу – фахового коледжу Івано-Франківського національного медичного університету, денної, контрактної форми навчання, що підтверджується відповідною довідкою.
       Спільний син сторін, навчаючись у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, проживанням у гуртожитку, витрати на проїзд. Позивач самостійно не може нести всі ці витрати. Відповідач є працездатною особою, не обтяжений іншими утриманцями, аліментними зобов`язаннями, а будучи батьком дитини зобов`язаний і має матеріальну можливість брати участь в утриманні повнолітнього сина.
       Рішенням Рахівського районного суду від 29 жовтня 2021 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з моменту подання позову, 27.09.2021 р. і до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 908 грн. у відшкодування судового збору.
Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:
-відповідач справно сплачує аліменти, що підтверджується відсутністю у нього заборгованості зі сплати аліментів;
-відповідач теж сплачував за навчання сина суму в розмірі 6000 грн.;
-відповідач не працевлаштований, має на утриманні дружину (без укладення шлюбу) та її неповнолітнього сина – інваліда з дитинства;
-відповідач хворіє і не в змозі наразі працювати.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Суд при ухваленні рішення узяв до уваги досягнення сином сторін повнолітнього віку, продовження ним навчання і в зв`язку з цим – існування потреби у матеріальній допомозі, та наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі зроблені на підставі повно встановлених фактичних обставин справи та з дотримання норм матеріального права.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
Судом першої інстанції було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано, що стверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданого 16 квітня 2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області.
Від шлюбу в сторін народилося двоє синів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвами про їх народження.
На даний час син сторін – ОСОБА_5 , досяг повноліття.
Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 10.09.2021 р. і довідкою виконавчого апарату Рахівської міської ради № 949 від 10.09.2021 р. установлено, що син сторін – ОСОБА_5 , проживає із позивачкою і перебуває на її утриманні.
Згідно з довідкою фахового медичного коледжу Івано-Франківського національного медичного університету № 170 від 10.09.2021 р. ОСОБА_3 є студентом 4 курсу цього навчального закладу.
Відповідно до договору від 02.08.2018 № 13 про надання освітніх послуг, укладеного між Державним вищим навчальним закладом «Івано-Франківський національний медичний університет» і ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 навчається на платній основі та строк його навчання складає із 01.09.2018 р. до 30.06.2022 р.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і є недостатніми для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Так, довід апеляційної скарги про те, що відповідач справно сплачує аліменти, що підтверджується відсутністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, не може слугувати підставою для відмови сплачувати аліменти на дитину, яка досягла повноліття і продовжує навчатися.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідач теж сплачував за навчання сина суму в розмірі 6000 грн., враховується судом апеляційної інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 тричі оплачував навчання сина: 19.08.2020 р. на суму 6250 грн. (а.с.34), 19.12.2019 р. на суму 6500 грн. (а.с.34) і 02.03.2020 р. на суму 6000 грн. (а.с.35), однак період навчання сина сторін відповідно до договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом і фізичною (юридичною) особою від 02.08.2018 р. становить із 01.09.2018 р. до 30.06.2022 р. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 50 000 грн., тобто відповідачем усього сплачено 18 750 грн., що не складає і половини від загальної суми. Тим паче, позивач просить стягнути аліменти з 2021 р., а оплати відповідача за навчання здійснювалися до 2021 р. Крім того, факт добровільної оплати за навчання своєї дитини не можу слугувати підставою для звільнення від обов`язку сплати аліментів на дитину, яка продовжує навчання.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідач не працевлаштований, не підтверджений належними та допустимим доказами, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості. Інформація про відсутність доходів станом на 07.10.2021 р. (а.с.38) не свідчить про те, що відповідач не має матеріальної змоги сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина.
Відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що має на утриманні дружину (без укладення шлюбу) та її неповнолітнього сина – інваліда з дитинства, однак указаний довід не підтверджений належними та допустимим доказами, копія паспорту ОСОБА_7 (а.с.45) і копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 не свідчать про те, що вказані особи перебувають на утриманні ОСОБА_1 .
Додатково відповідачем до суду апеляційної інстанції була надана довідка № 1169 від 15.12.2021 р. про медичне обстеження і два чеки на загальну суму 616,80 грн. про придбання ліків цього ж числа, однак у довідці не вказано, що відповідач не в змозі працювати, а одноразове, локальне медичне обстеження не свідчить про те, що відповідач хворіє, і це перешкоджає йому працевлаштуватися. Відтак, відповідний довід апеляційної скарги не заслуговує на увагу.
Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.
Належними та допустимим доказами встановлено, що син сторін навчається на денній формі навчання, за яку відповідно необхідно сплачувати кошти. Також підтверджено, що дитина потребує певних побутових речей, проїзду до місця навчання, соціального і культурного розвитку. Розмір аліментів, визначений судом першої інстанції на утримання дитини, яка продовжує навчання, є справедливим і законним, а доводи апеляційної скарги не підтвердженні належними та допустимим доказами і не дають підстав звільняти відповідача від обов`язку утримувати свою дитину.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Рахівського районного суду від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 11 травня 2022 р.

Судді