ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2022 року
м. Київ
справа № 523/13164/20
провадження № 51-29км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 , 
засудженого                                              ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисників                                                  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 1 грудня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160000000154, щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ясне Волочиського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 7 березня 2020 року близько 19:10, керуючи автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Добровольського зі сторони вул. Марсельської в напрямку вул. Ак. Заболотного в м. Одесі, проїжджаючи ділянку проїзної частини біля будинку № 90 по лівій смузі руху, порушивши вимоги пп. «б» п. 2.3, пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), вчинив наїзд на пішохода  ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину с права наліво під кутом по ходу руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий помер від отриманих тілесних ушкоджень.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 1 грудня 2021 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 змінено в частині вирішення цивільного позову. Цивільний позов направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства та вирішено питання стосовно речового доказу.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі винного внаслідок суворості, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що місцевий суд, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), роз`яснив положення цієї норми формально, не пересвідчився, чи дійсно ОСОБА_6 визнає свою винуватість, чи не заперечує фактичних обставин кримінального провадження, не з`ясував, чи правильно останній розуміє зміст цих обставин, та не роз`яснив їх. У свою чергу апеляційний суд допущене місцевим судом порушення залишив поза увагою. Зазначає, що суд першої інстанції, не встановив усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Стверджує, що суд належним чином не врахував даних про особу винного та пом`якшуючих покарання обставин і призначив ОСОБА_6 суворе покарання. Крім того, вважає, що апеляційний суд, в порушення ст. 419  КПК, ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів, не спростував їх та не навів переконливих мотивів і підстав для залишення без зміни вироку суду першої інстанції. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу. Прокурор частково підтримав касаційну скаргу захисника, просив судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  
Мотиви Суду
Відповідно до ст.433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Статтею 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412–414 КПК.
Згідно зі ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення.
Положеннями ст. 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанціївсупереч вимогам ч. 3 ст. 349 КПК роз`яснив положення цієї норми формально, не з`ясував, чи правильно  ОСОБА_6 розуміє зміст фактичних обставин, та не пояснив наслідків такого розгляду, є обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обов`язковими передумовами можливості здійснення судового розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК є повне визнання винуватості, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставинінкримінованого злочину, наслідків такого розгляду, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин. Слід звернути увагу, що роз`яснення учасникам судового провадження такого розгляду не повинно мати формальний характер.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК
суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким
не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити
обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Проте місцевий суд наведених вимог кримінального процесуального закону належним чином не дотримався. 
Як убачається з аудіозапису судового засідання від 17 лютого 2021 року, ОСОБА_6 хоча і визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак пояснив, що рухався зі швидкістю 50 км/год, пішохода не бачив і не міг запобігти наїзду на нього. Проте орган досудового розслідування пред`явив ОСОБА_6 обвинувачування у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. 
Отже, під час судового розгляду обвинувачений заперечив фактичні обставини, наведені в обвинувальному акті, тим самим не визнав своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.      
Зі справи видно, що за згодою учасників судового провадження місцевий суд,  визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, змінив порядок дослідження доказів та вирішив здійснювати судовий розгляд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а саме допитати ОСОБА_6 та дослідити письмові докази. 
При цьому суд у судовому засіданні не з`ясував, чи правильно ОСОБА_6 розуміє зміст фактичних обставин, і не пояснив йому відсутність права оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, тобто не роз`яснив суті цієї норми та правових наслідків такого розгляду. У матеріалах провадження є лише розписка від 23 лютого 2021 року про роз`яснення ОСОБА_6 положень ч. 3 ст. 349 КПК.  
Таким чином, суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того,
щоб переконатися в правильності розуміння обвинуваченим тих фактичних обставин, які він буде позбавлений можливості оскаржити.
Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування вироку стосовно ОСОБА_6 . 
Ураховуючи те, що суд апеляційної інстанції під час розгляду зазначене порушення не усунув, ухвала апеляційного суду також підлягає скасуванню. 
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, розглянути кримінальне провадження відповідно до вимог КПК, ухвалити законне й обґрунтоване рішення. Також у разі підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину суд має перевірити доводи захисника щодо призначеного останньому покарання з урахуванням даних про його особу.
Оскільки обвинуваченого було затримано і взято під варту в порядку виконання вироку, тому у зв`язку із скасуванням судових рішень,   ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.
Питання про обрання йому міри запобіжного заходу, у разі необхідності, суду першої інстанції слід вирішити під час розгляду справи.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 1 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Звільнити  ОСОБА_6 з-під варти.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3