ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 520/9821/2020
адміністративне провадження № К/9901/8667/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В.,  Загороднюка А.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 520/9821/2020
за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошової допомоги, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року (суддя -                  Сагайдак В. В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від                   02 березня 2021 року (головуючий суддя - Катунов В. В., судді: Чалий І. С.,                   Бершов Г. Є.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
1.          У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової прокуратури об`єднаних сил (з вересня 2020 року назву змінено на Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі -Спеціалізована прокуратура, відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному проведенні з ним розрахунку; затримці розрахунку;
- стягнути з відповідача 56 529,27 грн недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні та 36 912,32 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку;
- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29 лютого 2020 року по день фактичного розрахунку;
- відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України)  установити контроль за виконанням судового рішення.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, під час проходження служби щомісячно отримував додаткову грошову винагороду за участь в антитерористичній операції (далі - АТО) та надбавку за доступ до державної таємниці і вони входили до складу його грошового забезпечення. 28 січня 2020 року його було звільнено з служби та виключено із списків особового складу. Позивач вважає, що при його звільненні з служби відповідачем до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні безпідставно не включено грошову винагороду за участь в АТО та надбавку за доступ до державної таємниці. Як наслідок, не виплачено гарантованої допомоги у повному обсязі. Крім того, позивач вказує, що кінцевий розрахунок з ним (по деяким видам грошового забезпечення) було затримано на             31 день, відтак вважає, що має право на компенсацію за невчасний розрахунок при звільненні. На підставі вказаного позивач звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3.          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня  2021 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
4.          Приймаючи означене судове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки грошова винагорода за участь в АТО та надбавка до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці ОСОБА_1 у січні 2020 року фактично не виплачувались, то вони не можуть бути враховані для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні. Суди зазначили, що щомісячна грошова винагорода має тимчасовий характер та не встановлюється на постійній основі, її розмір не є фіксованим та залежить від певних умов та порядку, наявності коштів для її виплати, а тому не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні. При цьому, суди зауважили, що винагорода за участь в АТО позивачу виплачується за минулий місяць (тобто за грудень 2019 року), у зв`язку з чим, врахувати її в поточному місяці (січень 2020 року), для здійснення розрахунку, неможливо. Суди зазначили, шо оскільки здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувалися, підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (відповідальність за затримку розрахунку при звільненні) відсутні. З огляду на це суди дійшли висновку про те, що виплати, проведені з позивачем при звільненні, були здійснені з дотриманням чинного законодавства і проведені у повному обсязі, отже підстави для задоволення позову ОСОБА_1 не має.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
5.          Не погодившись із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати вказані рішення та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог.
6.          Підставою касаційного оскарження позивач зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме, неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
7.          Аргументуючи свою позицію скаржник зазначає, що Другий апеляційний адміністративний суд не врахував постанови Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 826/15594/17, від 14 квітня 2020 року у справі №820/3719/18, від                      14 травня 2019 року у справі № 240/4954/18, від 30 листопада 2018 року у справі 415/6132/16а, від 26 червня 2018 року у справі №420/1232/16а та Великої Палати Верховного Суду  від 06 червня 2019 року у справі № 522/2738/17, в яких суд касаційної інстанції за аналогічних правовідносин висловив правову позицію відповідно до якої щомісячна додаткова грошова винагорода (за участь в АТО) входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. 
Зокрема скаржник наголошує, що у названих постановах Верховний Суд дійшов висновку про неправомірність обмеження нормами Інструкції № 260 включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди, адже встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили - Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII.
8.          При цьому, позивач наголошував, що відповідачем безумовно допущено затримку в проведені кінцевого розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на 31 день (з 28 січня по 28 лютого 2020 року), що не заперечується останнім. Відтак вважає, що має право на компенсацію за невчасно проведений з ним розрахунок при звільненні, відповідно до норм КЗпП України.
9.          Крім того позивачу не зрозумілі висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для виплати йому компенсації на підставі статті 117 КЗпП України у зв`язку з тим, що ним не оскаржувався розрахунок і виплата сум отриманих при звільненні, адже, на переконання позивача, спір у даній справі і є спором про оскарження указаних сум.
10.          Ухвалою від 26 березня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі                                 № 520/9821/2020 з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
11.          На касаційну скаргу відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначає, що винагорода за участь в АТО належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, яка не враховується при обчислені та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців.
12.          Поряд з цим, відповідач зазначив про те, що оскільки незгода позивача з розміром, отриманих при звільненні сум не мала активних проявів протягом шести місяців, то підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті            117 КЗпП України не має.
13.          Ухвалою від 15 квітня 2022 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В. М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини
14.           ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року, за останнім місцем служби з 22 жовтня 2018 року по 28 січня 2020 року на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону (місто Рубіжне Луганської області).
15.          Наказом Міністра оборони України № 4 від 04 січня 2020 року позивача звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини                 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
16.          Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил №67 к від 22 січня 2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28 січня 2020 року.
17.          У зв`язку зі звільненням з військової служби ОСОБА_1 здійснено наступні виплати:
винагорода за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях за грудень 2019 у розмірі 3 460,75 грн;
грошове забезпечення за період з 01 по 28 січня 2020 року у розмірі 25 120,56 грн;
матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі 33 637,54 грн кожна, на загальну суму 67 275,08 грн;
одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, згідно статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№ 2011-XII у розмірі 178 360,00 грн;
грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки (всього 123 днів), відповідно до довідки відділу роботи з кадрами від 21 січня 2020 № 15-354 вих-20 у розмірі 108 874,68 грн.
Загальна сума виплачена в січні 2020 року при звільненні склала 383 091,07 гривень.
18.          Розрахунок одноразової грошової допомоги здійснений виходячи з наступних видів грошового забезпечення за січень 2020 року: посадовий оклад у розмірі                     5 660,00 грн; оклад за військове звання у розмірі 1 340,00 грн; вислуга років 40% у розмірі 2 800,00 грн; ОВЗ 100% у розмірі 9 800,00 грн; премія за січень 2020 року -            40 % у розмірі 7 840,00 грн; надбавка за доступ до державної таємниці за січень             2020 року у розмірі 0,00 грн. Всього одноразова грошова допомога нарахована у розмірі 27 440,00 грн.
V. Нормативне регулювання
19.          Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Відповідно до статті 83 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від                   01 січня 2019 року, на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі також - Закон № 2011-XII) та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії. 
21.          Абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 9 Закону № 2011-XII  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
22.          Відповідно до пункту 5 розділу XXXII Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою.
Згідно з пунктом 2 розділу І Наказу № 260 грошове забезпечення включає:
-          щомісячні основні види грошового забезпечення;
-          щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
-          одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:
-          посадовий оклад;
-          оклад за військовим званням;
-          надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:
-          підвищення посадового окладу;
-          надбавки;
-          доплати;
-          премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:
-          винагороди;
-          допомоги. 
23.          Пунктом 3 Наказу Генерального прокуратура  від 01 вересня 2016 року № 313 «Про порядок виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадових окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» з метою удосконалення порядку виплати надбавки до посадових окладів працівникам органів прокуратури України, які працюють з відомостями, що становлять державну таємницю надано право кадровим підрозділам Генеральної прокуратури України та регіональних прокуратур на підставі наданих списків готувати проекти наказів про встановлення надбавки працівникам відповідної прокуратури.
24.          Пунктом 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року,  № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»  установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
25.          Наказом Генеральної прокуратури України від 26 липня 2018 року № 152 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок  № 152).
Пунктом 1 розділу II Порядку № 152 передбачено, що військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.
Пунктом 3 та 5 розділу II Порядку № 152 визначено, що винагорода виплачується пропорційно часу участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі у цих заходах до дня завершення такої участі, на підставі відповідних наказів керівництва штабу антитерористичної операції, Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України та інших оперативних штабів про включення (виключення) військовослужбовців до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з метою виконання службових завдань.
За час звільнення від виконання службових обов`язків, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (крім випадків безперервного стаціонарного лікування після отриманих поранень (контузії, травми, каліцтва), у щорічній основній, щорічній додатковій відпустках, відпустці за сімейними обставинами, відрядження за межі районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду виплата винагороди не здійснюється.
Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку № 152 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури.
У разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з військовослужбовцем винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.
26.          Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
27.          Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, на день звільнення.
28.          Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
29.          У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 КЗпП України).
VІ. Позиція Верховного Суду
30.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
31.          Приписами частин першої та другої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
32.          Надаючи оцінку правильності застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
33.          Ураховуючи ту обставину, що винагорода за участь в АТО, має окремий, особливий і тимчасовий характер, позаяк виплачується тільки за певних умов та порядку, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для  її виплати, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що встановлена постановою № 18 винагорода, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується і виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII. 
Крім того, винагорода за участь в АТО та надбавка до посадового окладу військовослужбовцям, які працюють з відомостями, що становлять державну таємницю фактично не виплачувались ОСОБА_1 у січні 2020 року, а тому вони не можуть бути ураховані для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.
36.          Водночас, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу га те, що питання  складу грошового забезпечення військовослужбовців з якого обчислюється  одноразова грошова допомога при звільненні була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17. Приймаючи постанову від                            10 листопада 2021 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.
Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
37.          Таким чином, розрахунок грошової допомоги при звільненні позивача повинен був проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
38.          Вказуючи, на те, що винагорода за участь в АТО виплачується за минулий місяць, у зв`язку з чим урахувати її в поточному місяці (січень 2020 року), для здійснення розрахунку  не можливо, суди не взяли до уваги пункт 1 розділу III Порядку № 152 відповідно до якого у разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з ним, винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному за попередній місяць, та не навели в своїх рішеннях відповідних мотивів щодо його незастосування.
39.          В адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суть якого розкрита в частині четвертій статті 9 КАС України.
40.          Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
41.          Згідно із частиною третьою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
42.          Частиною четвертою цієї статті встановлено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
43.          Належним чином судам попередніх інстанцій необхідно дослідити чи виплачувалась у січні 2020 році позивачу винагорода за АТО та в залежності від встановленого зробити розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, що є процесуальним обов`язком суду.
44.           Стосовно доводів позивача у касаційній скарзі про те, що відповідачем до обчислення одноразової грошової допомоги не враховано надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Одноразова грошова допомога вираховується і виплачується особі по фактично встановлених нормах. Зокрема, як зазначено вище, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та           надбавок, установлених на день звільнення.
Ураховуючи, що в січні 2020 року позивачу надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці не встановлено, підстав для урахування  її не має.
45.          Стосовно доводів позивача у касаційній скарзі про те, що відповідачем було затримано належну при звільнені виплату, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
46.          Так, суд першої інстанції відхилив такі доводи позивача, указуючи, що здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувалися. 
Таким чином, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.
47.          Суд апеляційної інстанції взагалі не перевірив твердження позивача, та не установив чи було здійснено затримку виплат позивачу при звільненні, коли фактично здійснено розрахунок з позивачем.
48.          З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій залишили без належної оцінки доводи позивача, про те, що відповідачем затримано розрахунок при звільненні, за який відповідач у даному випадку несе відповідальність передбачену нормами статей 116 та 117 КЗпП України.
49.          Колегія суддів Верхового Суду зауважує, що виходячи із приписів статті                117 КЗпП України  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
50.           Викладене в сукупності дає підстави для висновку про порушення норм процесуального права та недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, а так само під час оцінки аргументів учасників справи, що унеможливило належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
51.          За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
52.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга     статті 341 КАС України).
53.          Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
54.          У цій справі порушення норм процесуального права вперше допущено судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції за наслідком судового розгляду вказані порушення не виправив.
55.          Враховуючи приписи статті 353 КАС України, Суд дійшов висновку про скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
56.          Таким чином, оскільки правильне вирішення справи у цій частині вимагає дослідження додаткових доказів і з`ясування на цій підставі обставин, то справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ
57.          Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
58.              Оскільки за наслідками касаційного розгляду Судом не ухвалюється нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада  2020 року  та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 520/9821/2020, скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | В.М. Соколов М.В. Білак   А.Г. Загороднюк