ПОСТАНОВА
Іменем України

27 квітня 2022 року 
Київ
справа №460/1208/19
адміністративне провадження № К/9901/32337/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:               Єзерова А.А., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року (головуючий суддя: Щербаков В.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суді від 06 листопада 2019 року (головуючий суддя: Затолочний В.С., судді Бруновська Н.В., Матковська З.М.) у справі № 460/1208/19 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу,
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
22 травня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивачка або ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі відповідач або Управління Держпраці), у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № 540 від 01 квітня 2019 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці у Рівненській області «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » №540 від 01 квітня 2019 року.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу, надійшла поштою 21 листопада 2019 року, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове про відмову у задоволені позову.
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції. 
02 січня 2020 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволені касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
09 серпня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про врахування під час перегляду рішень судів попередніх інстанцій правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 460/1207/19. 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 квітня 2019 року начальником Управління Держпраці в Рівненській області було прийнято наказ про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № 540 від 01 квітня 2019 року. Нормативна підстава проведення інспекційного відвідування - підпункт 3 пункту 5 Порядку здійснення державного нагляду контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі також Порядок № 295), інспектори, яких направляють для здійснення заходу: Мосійчук С.О. , Дулянській Т.В. , строк здійснення заходу: з 01 квітня 2019 року по 02 квітня 2019 року, предмет: додержання законодавства про працю, місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , ковбасний цех, підстава: службова записка начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Морозюка Ю.Г. від 01 квітня 2019 року.
Видаючи наказ, відповідач керувався підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ № 295 та відомостями, зазначеними в службовій записці ОСОБА_3 від 01 квітня 2019 року.
На підставі зазначеного наказу 01 квітня 2019 року відповідачем було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з не допуском позивачем інспекторів Управління Держпраці в Рівненській області до проведення інспекційного відвідування, було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № РВ423/953/НП від 01 квітня 2019 року.

IIІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
Позивачка вважає, що оскаржуваний наказ Управління Держпраці є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки станом на момент призначення інспекційного відвідування в Управління Держпраці у Рівненській області не було обґрунтованої інформації про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а нормативні положення, на які посилався відповідач в наказі, не підлягали застосуванню. Зазначав, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Порядок № 295, натомість спірні правовідносини регулюються Законом України від 5 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» ( далі також Закон № 877-V). Відповідно вважає, що відсутня не лише фактична, а і правова підстава для видання наказу, а тому такий наказ підлягає скасуванню судом. Також позивачка вважає, що відсутні були підстави призначати інспекційне відвідування за адресою, вказаною в наказі.
В свою чергу, відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначав, що наказ є законним, відповідачем обрано належну форму позапланового заходу, яка передбачена пунктом 2 Порядку № 295, обґрунтовував наявність підстав для призначення інспекційного відвідування саме за адресою, зазначеною в наказі, відомостями про місце здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 та відомостями протоколу відібрання пояснень у ОСОБА_1 від 23 квітня 2018 року. Наполягав на застосуванні до спірних правовідносин положень Порядку № 295 та обґрунтовував наявність правових підстав для призначення позапланового заходу положеннями підпункту 3 пункту 5 цього Порядку. 

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем прийнято наказ про проведення позапланової перевірки за відсутності правових підстав, які встановлені законом. Водночас суд вказав, що Управління Держпраці може здійснювати державний нагляд контроль виключно на підставі Закону № 877-VІ, спеціального закону, котрий би встановлював особливості його діяльності. Законодавець не прийняв такого спеціального закону, тому спірні правовідносини врегульовані виключно приписами Закону № 877-V, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин Порядку № 295, якою керувався відповідач, призначаючи інспекційне відвідування. Інспекційне відвідування за змістом фактично є перевіркою. Окрім того, суд вказав, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2017 року         № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Також, за позицією суду апеляційної інстанції, зібраними у справі доказами не підтверджується наявність на момент винесення оскаржуваного наказу правових підстав для прийняття керівником відповідача рішення про проведення інспекційного відвідування позивача за наслідками аналізу відповідачем або його посадовими особами (на дату прийняття оскаржуваного наказу) інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту 5 Порядку №295, яка могла б вказувати про обставини з приводу неоформлення позивачем трудових відносин.
Водночас суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що приведена в оскаржуваному наказі підстава здійснення позапланового заходу не відповідає вичерпному переліку правових підстав, визначених частинами першою та другою статті 6, статті 2 Закону № 877-V, за наявності яких можливе здійснення позапланових заходів.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що суди дійшли помилкового висновку щодо неналежної форми позапланового заходу. Також відповідач зазначає, що достовірність адреси господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 підтверджується інформацією з відкритих джерел та реєстрів, доступних в безперешкодному доступі необмеженому колу осіб, а також з копії протоколу відібраних пояснень адвокатом, який долучено до позовної заяви у справі № 460/1276/19. Відповідач вважає, що на момент призначення інспекційного відвідування було достатньо підстав стверджувати, що саме за адресою: АДРЕСА_2 , ковбасний цех, здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . За позицією скаржника, висновки судів, згідно з якими Управління Держпраці не могло посилатись на підставу призначення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , передбачену приписами пункту 5 Порядку № 295, є недоцільними та необґрунтованими.
Позивачка у відзиві на касаційну скаргу відповідача зазначає, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні у цій справі правовідносини урегульовані, зокрема, статтею 259 КЗпП України, Законом України № 877-V, а також Порядком № 295, який був чинним на момент призначення та проведення інспекційного відвідування.
Суд зважає на ту обставину, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/8917/17 постанову КМУ № 295 визнано нечинною.
Водночас за змістом частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Оскільки, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова КМУ № 295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14 травня 2019 року.
Тому, норми вказаного вище акту Уряду України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5895/18, від 10 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.000037., та колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього. 
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з преамбулою до Закону №877-V, ним визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
За визначенням статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
В свою чергу, за змістом частини 4 статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частини 5 статті 2 Закону №877-V).
Крім того, частиною 4 статті 4 Закону №877-V передбачено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.
Частиною 1 статті 6 Закону № 877-V визначені підстави для здійснення позапланових заходів.
Частинами ж 2-4 статті 6 Закону № 877-V визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною 4 статті 2 цього Закону.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання частини 1 статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 295, який, згідно з його пунктом 1, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Пункт 5 Порядку № 295 встановлює, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; 
4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 
6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; - роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; - роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); - роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; - роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю. Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.
Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.04.2019 начальником Управління Держпраці в Рівненській області прийнято наказ № 540 від 01 квітня 2019 року про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , ковбасний цех.
01 квітня 2019 року інспекторами Управління Держпраці в Рівненській області Дуляницьким Т. В., Мосійчук С. О. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № РВ423/953/НП за адресою: 35740, Рівненська обл., Здолбунівський район, смт.Мізоч, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 28, ковбасний цех, у зв`язку з недопуском позивачем інспекторів Управління Держпраці в Рівненській області до проведення інспекційного відвідування.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом спору у цій справі є виключно визнання протиправним та скасування наказу про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1       № 540 від 01 квітня 2019 року.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У розумінні Великої Палати Верховного Суду під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).
Так, у постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 460/1207/19, правовідносини в межах якої є подібними, зазначено таке:
«24. Суд, вирішуючи питання про належний спосіб захисту порушеного права в кожному конкретному випадку, повинен виходити з того, що такий захист повинен найбільш повно відповідати меті (цілі), задля досягнення якої був направлений позов.
25. Згідно з пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
26. В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.».
27. У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.
28. Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 826/17123/18 ухвалила постанову від 21.02.2020, в якій сформулювала правовий висновок, відповідно до якого у разі, якщо контролюючим органом проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
29. Водночас ця судова палата сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
30. Наведені висновки безпосередньо стосуються податкових правовідносин, проте закріплюють загальні правила, що у випадку, коли наказ про проведення перевірки реалізований його застосуванням, оскарження такого наказу не є належним способом захисту права особи та що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
31. Оскільки на момент звернення ФОП ОСОБА_4 , з позовом про скасування наказу, останній був реалізований, а саме 01.04.2019 інспекторами Управління Держпраці в Рівненській області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № РВ418/1575/НП за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з недопуском позивачем інспекторів Управління Держпраці в Рівненській області до проведення інспекційного відвідування, оскарження зазначеного наказу не є належним способом захисту прав позивача, оскільки його скасування не може призвести до відновлення порушеного права ФОП ОСОБА_4 .
32. Належним способом захисту порушеного права ФОП ОСОБА_4 у такому випадку є саме оскарження рішень, прийнятих на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування (зокрема, постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами).»
Також Верховний Суд враховую, що за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №460/1276/19 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02 травня 2019 року №РВ423/953/000116/НП-ФС.
Отже, позивачем було реалізовано право на оскарження рішення, прийнятого на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування, що є належним способам захисту прав позивачки.
За змістом статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За такого правового регулювання та беручи до уваги вищенаведену правову позицію у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції не надає оцінки доводам Управління Держпраці у Рівненській області, викладеним у касаційній скарзі, та ФОП ОСОБА_1 , викладеним у відзиві на касаційну скаргу, оскільки такі стосуються відсутності підстав для визнання протиправним/протиправності оскаржуваного наказу, однак колегія суддів дійшла висновку, що оскарження такого за встановлених судами обставин не є належним способом захисту прав позивачки.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У зв`язку із викладеним, враховуючи положення статті 351 КАС України, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суді від 06 листопада 2019 року у справі    № 460/1208/19 необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що Восьмим апеляційним адміністративним судом було ухвалено додаткову постанову від 20 листопада 2019 року, якою заяву представника позивача Красовського Віталія Борисовича про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області на користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове судового рішення у справі є способом усунення неповноти основного судового рішення, яке виражається у вирішення судом не усіх позовних вимог чи питань, пов`язаних із розглядом спору.
Додаткове рішення у справі є невід`ємною частиною рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.
Незважаючи на те, що у касаційній скарзі не ставиться питання про скасування додаткового судового рішення і окремої касаційної скарги не подано, це додаткове рішення є предметом касаційного перегляду, оскільки є невід`ємною частиною судового рішення по суті спору.
Отже, враховуючи результат касаційного розгляду цієї справи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність скасування додаткової постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року, як похідної від постанови Восьмого апеляційного адміністративного суді від 06 листопада 2019 року, та ухвалити рішення про відмову у задоволені заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Керуючись статтями 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суді від 06 листопада 2019 року у справі № 460/1208/19 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.
Додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заяви.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                  С.М. Чиркін
                                                                                А.А. Єзеров
                                                                                С.Г. Стеценко