Дата документу 26.07.2022 Справа № 317/2973/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/1198/22-3                         Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко М.О.
Є.У.№ 6/317/2973/17                                          Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Подліянової Г.С.,
секретар:                Рикун А.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа.
В обґрунтування подання зазначав, що у нього на виконанні у перебуває зведене виконавче провадження №59665145, до складу якого входять три виконавчих провадження про стягнення з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  заборгованості на загальну суму 89693,43 грн., витрат по сплаті судового збору у сумі 448,70 грн. та 1 884,20 грн. судових витрат.
Постанови про відкриття виконавчого провадження направлені на адресу боржниці листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
На момент звернення із поданням судове рішення не виконано, боржниця ухиляється від його виконання, хоча і обізнана про відкриття виконавчого провадження щодо неї, що підтверджується неодноразовими спробами оскарження виконавчого документу, та іншими діями, якими намагається затягнути або створити перешкоди у виконанні рішення суду.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2022 року подання задоволено.
Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язання у зведеному виконавчому провадженні № 559665145.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що не була обізнана ні про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості, ні про відкриття виконавчого провадження, а тому не вживала заходів до його виконання.
Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, просив залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представників боржника і стягувача, заперечення приватного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. знаходиться зведене виконавче провадження №59665145, до складу якого входять: виконавче провадження №63469208 з примусового виконання виконавчого листа №317/2973/17, виданого 24.07.2019  Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 89693,43 грн ; виконавче провадження №59654359 з примусового виконання виконавчого листа №317/2973/17, виданого 24.07.2019 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору у сумі 448,70 грн; виконавче провадження №?59653888 з примусового виконання виконавчого листа №317/3681/19, виданого 07.08.2020 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1884,20 грн судових витрат.
Постанови про відкриття виконавчих проваджень від 03.11.2020, 26.07.2019 та від 25.07.2019 були направлені ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання останньої.
Належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 вказаних постанов матеріали справи не містять.
Згідно відповіді Державної міграційної служби України від 03.02.2020 ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 14.08.2017.
Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, вживала заходи до відчуження свого майна з метою уникнення звернення стягнення на нього, а тому є підстави для обмеження її у праві виїзду за кордон.
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.
Відповідно до ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника – фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Тобто ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі умисні діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014, № 6 зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). У зв`язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно з нормами ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
З огляду на словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Встановлення наявності зобов`язання у боржника, у даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останньої від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.
Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 була обізнана про відкриття виконавчого провадження. 
Відчуження ОСОБА_1 і ОСОБА_4 свого майна з метою унеможливлення виконання іншого судового рішення не є достатньою підставою для висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання заочного рішення та обмеження боржниці у праві виїзду за кордон. 
ОСОБА_1 є власником рухомого і нерухомого майна, на яке можливо звернення стягнення у передбачений законом спосіб, а тому обмеження її права виїзду закордон під час дії військового стану є безпідставним. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про умисне ухилення боржниці від виконання заочного рішення, а тому на підставі ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні подання.
Постанова апеляційного суду не перешкоджає повторному зверненню приватного виконавця до суду із аналогічним поданням і зазначенням всіх обставин в обґрунтування доводів про необхідність застосування обмежувальних заходів до боржника. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2022 року скасувати.
У задоволені  подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова