ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/10370/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури
         на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (суддя Боженко Н.В.) у справі №160/10370/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                     в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (проспект Дмитра Яворницького, 38, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 02909938) щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку;
- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру (проспект Дмитра Яворницького, 38, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 02909938) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 29458,17 грн. (двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 17 копійок);
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (проспект Дмитра Яворницького, 38, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 02909938) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при її звільненні з 15.02.2020 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середнього розміру 1393,48 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що при її звільнені відповідачем не було виплачено вихідну допомогу при звільненні. Позивачка вважала, що у разі звільнення з підстав, передбачених п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" - ліквідація чи організація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, вона набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 ;
зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 29458,17 грн. (двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 17 копійок).
В іншій частині позову відмолено.
Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано наявністю у позивачки права на виплату допомоги при звільненні. Такі висновки суд обґрунтував тим, що у разі звільнення прокурора у зв`язку з ліквідаціє, реорганізацією, скороченням чисельності або штату установи, він має право на виплату вихідної допомоги і таке право передбачено ст..44 КЗпП України. Оскільки у спірному випадку позивачку звільнено з прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, суд першої інстанції вказав на те, що у такому випадку позивачці має бути виплачена вихідна допомога.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивачки права на вихідну допомогу при звільненні. З цього приводу скаржник вказує на те, що позивачку звільнено з посади у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а підстави звільнення - п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» зазначена в наказі про звільнення оскільки саме таку правову підставу звільнення, у разі неуспішного проходження атестації, визначено Законом України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Тобто, юридичним фактом, що зумовив звільнення позивачки на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, а не реорганізація, ліквідація, перепрофілювання організації, скорочення чисельності або штату працівників. Таким чином, як зазначає відповідач, оскільки підставою звільнення позивачки стало неуспішне проходження нею атестації, а Закон України «Про прокуратуру» не передбачає виплати вихідної допомоги при звільненні з таких підстав, то суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність у позивача права на вихідну допомогу при звільненні. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що з позовом позивачка звернулася до суду із порушенням строків, визначених ст..122 КАС України і цьому судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що з 22.07.2003 року по 14.05.2020 року ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України, зокрема з 15.01.2015 року на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Дніпропетровської області ( з 25.07.2018 прокурором відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів в  суді прокуратури Дніпропетровської області).
Наказом прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 року № 394к ОСОБА_1 звільнено з посади  прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" з 14.05.2020 року. 
При звільненні та проведення остаточного розрахунку, позивачці не була виплачена вихідна допомога, на яку, за позицією останньої, вона має право, що і стало підставою для звернення до суду із позовом. 
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду оскаржено відповідачем, оскаржено в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінку рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині задоволених позовних вимог.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції  погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивачки права на вихідну допомогу, з огляду на таке.
Статтею 51 Закону № 1697-VII «Про прокуратуру» передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.
Так, відповідно до пункту 9 частини першої даної статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
В той же час, Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
У свою чергу, нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є   стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Суд першої інстанції, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 у справі №8-рп/2002, відповідну правову позицію Верховного Суду, обґрунтовано зазначив те, що загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. 
Оскільки спеціальним законом не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносинах положення КЗпП України.
Статтею 40 КЗпП України встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).
Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" було внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус"; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус"; частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про наявність у позивача права на вихідну допомогу при звільненні.
Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у справі №560/3971/19 (постанова від 23.12.2020), у справі №260/1890/19 від 21 січня 2021 року, у справі №380/1662/20 від 27 січня 2021 року, у справі №560/4196/19 від 09 листопада 2021 року.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивачки права на виплату допомоги при звільненні у разі звільнення з прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».
Вказані висновки суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права та прийнятої до уваги правової позиції Верховного Суду, доводами апеляційної скарги не спростовуються.
Щодо аргументів відповідача про порушення позивачкою строків звернення з позовом до суду, слід зазначити те, що оскільки вихідна допомога є державною гарантією, то право на звернення до суду із позовами даної категорії не обмежуються будь-яким строком. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі №560/3971/19 (постанова від 23.12.2020, у справі №260/1890/19 (постанова від 21.01.2021), у справі №380/1662/20 (постанова від 27.01.2021), у справі №420/4115/20 (постанова від 11.02.2021), у справі №240/4840/20 (постанова від 11.02.2021).
Ураховуючи встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими останній пов`язує незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те. що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення, в частині задоволених позовних вимог, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №160/10370/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Вступну та резолютивну частину проголошено 31.05.2022
Повне судове рішення складено 01.06.2022
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк