ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2022 р.           Справа№ 904/951/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Куксова В.В. 
 
          при секретарі  Токарева А.Г.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2022.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз"          
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21 (суддя Сівакова В.В., повний текст рішення складено 07.10.2021)
за позовом     Акціонерного товариства "Укртрансгаз"          
до     Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії      "Придніпровська залізниця"          
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про          зобов`язання вчинити дії та стягнення 115 258,23 грн
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про
- зобов`язання Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 13,737 тис.куб.м;
- стягнення з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз»       115.258,23 грн, що є вартість безпідставно набутого майна - природний газ в обсязі 13,737 тис.куб.м.
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що відповідачем в період з березня по квітень 2016 року було здійснено відбір природного газу в обсязі 13,737 тис.куб.м., власником якого був позивач. Проте, оскільки у відповідача та позивача на відповідний період не було жодних договірних відносин, відповідач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно. Позивач вказує, що якщо буде встановлено відсутність у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, то останній, на підставі ч. 2   ст. 1213 Цивільного кодексу України   зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна, що становить 115.258,23 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у    задоволенні позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, однак судом відмовлено в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: 
- судом зроблено безпідставні висновки про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, оскільки не визнавши поважними причини пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права на отримання судового захисту, порушивши при цьому ч. 5 ст. 267 ЦК України;
- судом порушено норми процесуального права, оскільки прийнято рішення без врахування доводів позивача.
02.11.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Куксов В.В.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №904/951/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 22.11.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»          на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва    надіслати матеріали справи №904/951/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
15.12.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 поновлено Акціонерному товариству «Укртрансгаз»    пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання. 
Розгляд справи призначено на 08.02.2022.
Учасники справи своїм процесуальним правом на надання заперечень на апеляційну скаргу не скористались.
08.02.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.02.2022.
У судове засідання 16.02.2022 з`явились представники учасників справи. 
Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Згідно з частиною першою   статті 270 Господарського процесуального кодексу України   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.04.2015 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»      (продавець, третя особа) укладено договір про закупівлю природного газу № 1504000825-ВТВ (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у 2015 році природний газ (далі - газ), а продавець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.
Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у квітні-грудні 2015 року газ в загальному обсязі 1 827 749, 736 тис.куб.м газу, у числі по місяцях та кварталах: квітень 170 000,000 тис.куб.м, травень 170 000,000 тис.куб.м, червень 170 000,000 тис.куб.м, липень 160 000,000 тис.куб.м, серпень 170 000,000 тис.куб.м, вересень 170 000,000 тис.куб.м, жовтень 250 000,000 тис.куб.м, листопад 260 000,000 тис.куб.м, грудень 307 749,736 тис.куб.м.
У відповідності до п. 3.3 договору приймання-передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для балансування у обсязі 58      396,825 тис.куб.м та згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для балансування у обсязі 13      810,676 тис.куб.м.
Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат у обсязі 115      129,089 тис.куб.м та згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 продавець передав, а покупець прийняв природний газ для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат у обсязі 21      154,528 тис.куб.м.
Як стверджує позивач, відповідач незважаючи на відсутність будь-яких підстав для відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 13,737 тис.куб.м природного газу, а саме в березні 2016 року в розмірі 12,502 тис.куб.м та в квітні 2016 року - 1,235 тис.куб.м.
Перевіривши викладені в позові обставини та виходячи з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Законом України «Про ринок природного газу»   визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.
Відповідно до абз. 1 ч. 1   ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу»   постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
За змістом п. 5 гл. 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент відбору природного газу) під несанкціонованим відбором природного газу розуміється - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.
Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).
З наведених вимог законодавства вбачається, що за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженого обсягу газу - номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.
Згідно з   ст. 1212 Цивільного кодексу України   особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до   статті 1213 Цивільного кодексу України   набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
За змістом   статті 400 Цивільного кодексу України   недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
Тобто для відбору відповідачем у березні та квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ «Дніпрогаз», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених,   постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015.
Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин із позивачем здійснив відбір в обсязі 13,737 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується наступними документами:
Звітами АТ «Дніпрогаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за березень, квітень 2016 року, в яких в графі «Фактично спожитий обсяг за місяць всього» по рядку «Категорія/Назва постачальника» вказано фактично відібраний з газотранспортної системи в березні 2016 року обсяг природного газу в розмірі 13,985 тис.куб.м та в квітні 2016 року - 1,920 тис.куб.м.
Реєстрами обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» в мережах ПАТ «Дніпрогаз» за березень та квітень 2016 року підтверджується, що відповідачем використано обсяг газу згідно алокації за березень 2016 року - 12,502 тис.куб.м та за квітень 2016 року - 1,235 тис.куб.м.
Інформацією про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених до операторів газорозподільних мереж із зазначенням обсягів небалансу за березень, квітень 2016 року обсяг небалансу, в т.ч. без підтверджених номінацій Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» складає 12,502 тис.куб.м та відповідно 1,235 тис.куб.м.
Доказів правомірності підстав відбору природного газу в березні та квітні 2016 року (договору, актів приймання-передачі природного газу за спірний період,       заявок замовника послуг транспортування, наданих оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу) відповідачем суду не надано.
Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач дійсно без належних підстав для відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 13,737 тис.куб.м природного газу.
Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів встановив, що право позивача, на захист якого він звернувся до суду, відповідачем порушено. Колегія суддів зауважує, що наведені висновки на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.
Водночас, в апеляційній скарзі позивач вказує, що судом зроблено безпідставні висновки про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, з приводу чого судова колегія зазначає наступне.
Статтею 256 Цивільного кодексу України   передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України   загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1   ст. 261 Цивільного кодексу України   перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Положеннями ч. 3   ст. 267 Цивільного кодексу України   визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Судом враховано, що відповідач, заперечуючи проти позову, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.
При цьому, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення вартості безпідставно набутого в березні, квітні 2016 року майна - природного газу в обсязі 13,737 тис.куб.м, а позивач в силу приписів   Закону України «Про ринок природного газу»   є суб`єктом ринку природного газу, а саме Оператором газотранспортної системи, на якого покладено обов`язок здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.
З вказаного випливає, що позивач на підтвердження факту звернення до суду із даними позовними вимогами у межах трирічного строку позовної давності повинен надати такі докази, які підтверджують вжиття позивачем заходів з метою встановлення особи, якою безпідставно було відібрано природний газ із газотранспортної системи. 
Судом враховано, що позивачем додано до позовної заяви звіти та реєстри, складені ПАТ «Дніпрогаз», однак не зазначено, чому вказані звіти не могли бути отримані позивачем на запит раніше (зокрема, у квітні та травні 2016 року). 
При цьому, позивач звернувся з даним позовом у лютому 2021 року,  а трирічний строк для звернення до суду сплинув у квітні та травні 2019 року.
З вказаного обґрунтованим є висновок про наявність у АТ «Укртрансгаз» можливості довідатись про порушення своїх прав, починаючи з квітня та травня 2016 року та відповідно з цього періоду відраховувати трирічний строк позовної давності.
Перевіривши матеріали справи та враховуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скаржника про те, що порушення своїх прав саме відповідачем позивач дізнався лише після формування в Україні в 2018-2019 роках незадовільної практики, оскільки наявність спору між позивачем та третіми особами або необґрунтованість позовних вимог до певного відповідача не впливає на обчислення та перебіг строку позовної давності.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення відповідачем прав позивача, однак у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності на звернення з даним позовом та неповажність наведених ним причин для поновлення такого строку, у задоволенні позову слід відмовити через пропуск строку позовної давності.
Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано. 
Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз»    на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №904/951/21 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 904/951/21 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2022.
 Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                В.В. Куксов