ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/562/22 Справа № 932/1290/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Філіповського В.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01квітня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

       Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.
        ОСОБА_1  визнано винним в тому, що 12.12.2021 року о 22.19 год. водій ОСОБА_1 у порушення п. 2.9-а ПДР України, знаходячись на вул. Запорізьке шосе, 22 у м. Дніпро, керував автомобілем «Лексус» д/н НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння (висновок КП «ОМПЦЛЗ» № 5373 від 12.12.2021 року), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КупАП.

       В апеляційній скарзі адвокат Філіповський В.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності -   ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2022 року, скасувати її та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
       Стосовно пропущеного строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що його та ОСОБА_1 не було повідомлено про дату та час розгляду справи, у зв`язку з чим вони були позбавлений можливості надати пояснення у суді, а також їм не була направлена копія постанови суду. Про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 дізнався випадково, а оскаржувану постанову суду від 01.04.2022 року отримав тільки 13.05.2022 року.
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що 12.12.2021 року близько 22.00 годині ОСОБА_1 зателефонував знайомий, який повідомив, що біля його автомобіля, який він напередодні залишив на паркуванні по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпро, стоїть екіпаж патрульної поліції. Коли він під`їхав до автомобіля, працівники поліції повідомили, що на автомобіль є орієнтування і після перевірки документів запропонували йому проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. На його заперечення, що на якій підставі він повинен їхати до медичного закладу, оскільки не керував автомобілем та автомобіль не зупиняли, працівники поліції почали погрожувати, що затримають його за невиконання вимог працівників поліції, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушений був проїхати до медичного закладу. А в травні 2022 року він дізнався, що відносно нього працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з описом виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного і наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 направлявся до КЗ «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР».
       Крім того, вказує на те, що суд в оскаржуваної постанові не врахував той факт, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, працівники поліції не зупиняли його автомобіль, що підтверджується рапортом працівників поліції, в якому формально зазначені підстави зупинки автомобіля ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», до того ж, він не вживає наркотичні засоби і не згоден з висновком КП «ОМПЦЛЗ» № 5373 від 12.12.2021 року.
       
       В судове засідання  ОСОБА_1  та його захисник Філіповський В.В. не з`явилися, були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили, тому з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи апеляційний суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності  ОСОБА_1 та його захисника на підставі наявних доказів, що не суперечитиме ст.268 КУпАП. Також, враховуючи, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, неявка  ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи.

       Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.
       У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
       Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі. 
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного правомочною посадовою особою у встановленому законом порядку, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 25.01.2022 року, висновком КП «ОМПЦЛЗ» № 5373 від 12.12.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_1 12.12.2021 року знаходився у стані наркотичного сп`яніння, рапортом інспектора УПП у Дніпропетровській області Шинкарука Д.В. від 25.01.2022 року. 
       Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.
       Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
       Згідно п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.
       Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.
       В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом є необґрунтованим та спростовується рапортом інспектора УПП у Дніпропетровській області Шинкарука Д.В. від 25.01.2022 року, з якого убачається, що 12.12.2021 року близько 22.19 год. під час патрулювання вулиць м. Дніпра, на вул. Запорізьке шосе, 22 у м. Дніпро на підставі ч.1 п.3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений автомобіль «Лексус» д/н  НОМЕР_1 під керуванням водія  ОСОБА_1 , у якого під час спілкування були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що водій ОСОБА_1  погодився та в установі охорони здоров`я КП «ОМПЦЛЗ» пройшов такий огляд і відповідно до висновку № 5373 від 12.12.2021 року на момент керування транспортним засобом 12.12.2021 року водій  ОСОБА_1  перебував у стані наркотичного сп`яніння. 
       Посилання в апеляційній скарзі на незгоду з висновком КП «ОМПЦЛЗ» № 5373 від 12.12.2021 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не приймається  судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказаний медичний висновок був складений за результатами проведеного огляду у закладі охорони здоров`я, затвердженому управлінням охорони здоров`я місцевої державної адміністрації, в присутності поліцейського, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його, як того вимагають приписи ч.3 ст. 266 КУпАП.
       Не можуть вважатися слушними й доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проведення огляду до медичного закладу, оскільки ці обставини жодним чином не  є підставою для визнання такого огляду недійсним, тож порушення процедури проходження огляду шляхом направлення водія до закладу охорони здоров`я апеляційним судом не встановлено.  
       В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
       Інші аргументи апеляційної скарги є формальними та такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки. 
       За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винність  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, які перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. Натомість суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.        
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).         
Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням обставин справи, а також того, що вчинене правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
       Апеляційним переглядом встановлено, що місцевий суд наклав стягнення у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.
       Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
       Тож, вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:
Поновити адвокату Філіповському В.В., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2022 року.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                  Г.П. Слоквенко