ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року	Львів	Справа № 460/2038/21 пров. № А/857/23162/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації     про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Дудар О.М., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне, 
дата складання повного тексту рішення – 26 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: визнати   протиправною відмову у нарахуванні та виплаті щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року включно, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 17 серпня 2018 року; зобов`язати нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року включно, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та з 17 серпня 2018 року у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на перше січня календарного року.
На обгрунтування позовних вимог зазначає, що має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає на території, яку відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, та у спірний період має право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірах, визначених ст. 37 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови   у нарахуванні та виплаті щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за періоди з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно   у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати залишено без розгляду. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 17.07.2018 щомісячної грошової допомоги згідно зі ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 17.07.2018 по 26.07.2021 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, вона має право на відновлення виплати щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону №796-XII, з дня прийняття рішення Конституційним Судом України № 6-р/2018, тобто з 17 липня 2018 року.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині зазначення кінцевої дати (26 липня 2021 року), по яку позивачу слід нараховувати та виплачувати щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства та прийняти  в цій частині нове рішення про виключення цієї кінцевої дати.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині зазначення кінцевої дати нарахування і виплати щомісячної грошової допомоги є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що нарахування та виплата щомісячної грошової допомоги є дискреційним повноваженням Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації  , обмежуючи в оскаржуваному рішенні нарахування та виплату позивачу щомісячної грошової допомоги, суд першої інстанції безпідставно привласнив не надане йому повноваження. Вказує, що відповідна щомісячна грошова допомога є щомісячним періодичним платежем, суд першої інстанції мав зазначити лише початкову дату, з якої слід нараховувати та виплачувати вказану допомогу.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Згідно з частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, в апеляційному порядку переглядається рішення в частині зазначення кінцевої дати нарахування і виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1   народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велике Вербче Сарненського району Рівненської області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 10.05.2000 (а.с.3-5).
ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 07 грудня 1993 року (а.с.6).
Відповідно до довідки № 13/01-984 від 17 травня 2021 року   ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає в с. Велике Вербче Сарненського району (а.с.26).
На звернення позивача щодо перерахунку та виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідач листом від 28 січня 2021 року №01/5-14-417 повідомив про те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року статтю 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено. Відтак, підстави для нарахування та виплати вказаної допомоги в управління відсутні (а.с.8). 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання нараховувати та виплатити позивачу починаючи з 17 серпня 2018 року   по 26 липня 2021 року щомісячну грошову допомогу згідно зі ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З адміністративного позову слідує, що позивач, зокрема, просила визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 17 серпня 2018 року.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є непрацюючим пенсіонером, особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17 серпня 2018 року № 6-р/2018 вказав, що обмеження чи скасування  Законом № 76-VIII  пільг, компенсацій і гарантій, установлених  Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених  ст. 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи  ст. 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже,  Закон №76-VIII  у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених  Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої  ст. 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що з моменту  ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018  відновлено право позивача на отримання щомісячної грошової  допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства згідно зі ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року. Таким чином,    відповідно до  Рішення Конституційного Суду України від 17 серпня 2018 року № 6-р/2018  та  ст. 37 Закону №796-ХІІ були наявні підстави для поновлення конституційного права особи на виплату щомісячної грошової допомоги, виплата якої здійснювалася на підставі положень, які істотно звужують обсяг, встановлених законом прав таких осіб, та на підставі положень, які визнані неконституційними. Із цього часу орган соціального захисту мав відновити виплату такої щомісячної грошової допомоги громадянам України у встановленому законом розмірі до настання змін у законодавстві щодо такої виплати.
Оскільки після прийняття 17 серпня 2018 року Конституційним Судом України рішення № 6-р/2018 жодних змін до  ст. 37 Закону № 796-ХІІ  внесено не було (тобто ця норма діє в редакції, чинній з 09 липня 2007 року), правовий статус позивача також не змінився, то будь-які підстави для обмеження в часі нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги відсутні.  
  Адміністративна справа № 460/2038/21 відповідає ознакам типової справи, які визначені Верховним Судом при розгляді зразкової справи № 240/4946/18.
Отже, вирішуючи спір у даній справі, слід враховувати правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 21 січня 2019 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у цій справі, які не обмежують нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги  у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства кінцевим строком.
Колегія суддів звертає також увагу на те, що згідно  з ч. 3 ст. 37 Закону № 796-ХІІ (в редакції чинній з 09 липня 2007 року) ця допомога виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Виплата за два і більше місяців забороняється.
Виходячи із самого визначення поняття «щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства», її виплата здійснюється на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок).
Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення не може встановлюватись, бо це суперечить самому її визначенню та суті такої виплати.
Відтак, щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання такої допомоги, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний спір, однак прийшов до помилкового висновку в частині обмеження нарахування та виплати позивачу щомісячної грошової допомоги кінцевою датою (26 липня 2021 року). Таким чином рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26  липня 2021 року слід змінити шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини рішення у новій редакції без зазначення кінцевої дати з якої слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно із п. 4 ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта  статті 317 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року   у справі № 460/2038/21 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення у такій редакції: «Зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 17.07.2018 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року».
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 26 квітня 2022 року.