ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/11764/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (м. Дніпро, суддя Ніколайчук С.В.) у справі № 160/11764/21
за позовом   ОСОБА_1 
до  регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору  ОСОБА_2 
про  зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до регіонального сервісного центру ГСЦ Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 (далі третя особа), в якій просив зобов`язати робітників Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) провести перереєстрацію автомобіля BMW 530, державний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який було видано 18.08.2007 року РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року закрито провадження у справі № 160/11764/21.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що позивач обґрунтував позовні вимоги наявністю в нього права власності на автомобіль та відсутністю права власності на автомобіль в іншої особи, а тому спір про право відсутній. Крім того, позивач зазначає, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з протиправною відмовою відповідача в знятті та перереєстрації транспортного засобу. Також, позивач вказує, що предметом судового розгляду в цій справі є дії та рішення відповідача як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а не поновлення права власності позивача на майно, що свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує, що він не наділений повноваженнями встановлювати самостійно факти фіктивності/підроблення документів, адже ці повноваження покладені на органи поліції. Однак, станом на цей час, відсутні письмові докази, які б свідчили про встановлення відповідних фактів. Відтак, через відсутність письмових доказів неможливо скасувати державні реєстрації транспортного засобу, вчинені у період з 2014 року по серпень 2021 року.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалась, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подала.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року закрито провадження у справі № 160/11764/21, оскільки даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору, тому дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а її розгляд належить до юрисдикції цивільного суду в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Так, згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт перший частини першої статті 19 КАС).
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Колегія суддів зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 0440/6297/18.
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль BMW 530 реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , був знятий з обліку для реалізації у Вінницькій ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області та 14.03.2014 року у тому ж підрозділі МВС перереєстрований на іншого власника - ОСОБА_2 .
Таким чином, дії відповідача щодо перереєстрації автомобіля BMW 530, державний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , вчинення яких вимагає позивач, будуть впливати на права третьої особи.
В свою чергу, перереєстрації права власності на транспортний засіб за особою є захистом прав особи на автомобіль від їх порушення іншою особою.
Також, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами, а тому не виконується основне завдання судочинства. 
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у цій справі не є публічно-правовим, а оскарження дій та зобов`язання здійснити відповідну державну реєстрацію (перереєстрацію) права власності на транспортний засіб безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права у спорі щодо права власності на транспортний засіб.
Згідно приписів п. 1 ч. 1ст. 238  КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, враховуючи сукупність встановлених  обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність у суду першої інстанції підстав для закриття провадження у справі, а доводами апеляційної скарги наявність цих підстав не спростовано.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах  Салов проти України  (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89),  Проніна проти України  (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та  Серявін та інші проти України  (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі  Руїс Торіха проти Іспанії  (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями  316,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 160/11764/21 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко