УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/623/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія 16 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                Коломієць О.С.
суддів                         Талько О.Б, Шевчук А.М.
з участю секретаря 
судового засідання                Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №289/623/21 за позовом  ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області про включення до списків пайовиків, визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити певні дії 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бойко Володимир Володимирович 
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Кириленко О.О.
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 29.06.1989 була прийнята в члени колгоспу «Ленінський шлях» с.Осички Радомишльського району, який 05 жовтня 1991 року перейменовано на колгосп ім. Несененка, а 28.08.1992 створено приватно-колективне сільськогосподарське підприємство на базі колгоспу ім.Несененка. Позивач була членом ПКСП на базі колгоспу ім. Несененка в період розпаювання його земель, але в уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) включена не була, й відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) в колективній власності не отримала, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.
З урахуванням вищевикладеного просить винести рішення, яким включити її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), як колишнього члена ПКСП ім.Несененка, визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, орієнтованим розміром 3 умовних кадастрових гектара за рахунок земель запасу в межах території Осичківської сільської ради Радомишльського району (Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради), яка перебуває у власності Радомишльської міської ради Житомирської області, а також зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи. Зазначає, що суд безпідставно застосував строк позовної давності, оскільки його довірителька не була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а тому у даному випадку позивач не повинна взагалі була доводити поважні причин пропуску нею строку звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції своєю ухвалою від 24 травня 2021 року, одночасно закриваючи підготовче засідання і задовольняючи клопотання позивача про витребування доказів, тим самим обмежив права позивача на уточнення та зміну позовних вимог, які були викликані реорганізаціями відповідачів та третіх осіб. Таким чином вважає, що ухвала суду першої інстанції від 12 жовтня 2021 року, якою заяву ОСОБА_1 про поновлення строку проведення підготовчого судового засідання і продовження процесуального строку звернення до суду залишено без задоволення, а уточнену позовну заяву від 14.09.2021 - без розгляду, є незаконною та підлягає скасуванню у повному обсязі. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися. 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представника позивача та представника Радомишльської міської ради до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 26 червня 1989 року ОСОБА_1 була прийнята в члени колгоспу «Ленінський шлях» с. Осички Радомишлського району, який 05 жовтня 1991 року перейменовано на колгосп ім. Несененка, а 28.08.1992 створено приватно-колективне сільськогосподарське підприємство на базі колгоспу ім. Несененка.
29 лютого 1996 року ОСОБА_1 виведено з членів ПКСП на базі  колгоспу ім. Несененка, що підтверджується копією трудової книжки позивача та архівним витягом №Т-39 від 31.03.2021, виданого архівним сектором Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області (а.с.8,9).
Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області розмір земельної частки (паю) по Осичківській сільській раді (ПКСП ім. Несененка) в умовних кадастрових гектарах становить 3,73 га (а.с.49,50).
Відповідно до листа Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради №04-08/12/32 від 05.07.2021, ПКСП ім. Несененка Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області отримувало державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ №2117001 від 17 жовтня 1995 року, однак додаток до цього акту, а саме список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства відсутній (а.с.88).
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі  (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.
Як встановлено судом першої інстанцій, ОСОБА_1 на момент одержання ПКСП ім. Несененка вказаного державного акта на право колективної власності на землю була членом ПКСП ім. Несененка, а тому висновки суду про те, що позивач має право на земельну частку (пай), є обґрунтованими.
Водночас, згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.
Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.
Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із її позовом.
Відповідно до усталеної судової практики член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (пункт 24 постанова «Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).  
Отже, ОСОБА_1 , як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі ПКСП ім. Несененка акта на право колективної власності на землю (1995 рік). 
Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що ОСОБА_1 мала право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) у землях ПКСП ім. Несененка, як член цього колективного сільськогосподарського підприємства, однак не звернулась з даним позовом протягом трьох років з дня видачі вищезгаданого державного акта на право колективної власності на землю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку із пропуском нею строку позовної давності, оскільки позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися з початку розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду від 12 жовтня 2021 року виходячи з наступного.
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 19.04.2021 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Згідно ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 24.05.2021 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті на 15 червня 2021 року.
14 вересня 2021 року позивачем до суду подано заяву про уточнення заявлених позовних вимог, в якій вона також просила поновити строк проведення підготовчого судового засідання у цій справі, долучити до матеріалів справи вказану уточнену позовну заяву. Крім того, позивачем подано заяву про поновлення та продовження процесуального строку звернення до суду за захистом прав, в якій ОСОБА_1 просить визнати причини пропуску нею строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними і поновити даний строк, прийняти уточнену позовну заяву до розгляду разом з первісним позовом (а.с.81-96). 
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.10.2021 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку проведення підготовчого судового засідання і продовження процесуального строку звернення до суду залишено без задоволення, а уточнену позовну заяву від 14.09.2021 - без розгляду.
Стаття 49 ЦПК України визначає процесуальні права та обов`язки сторін, які є рівними.
Водночас, пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.
Відповідно до вимог частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Згідно ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. 
Отже, наведені вище норми передбачають те, що позивач має право подати письмову заяву про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, про зміну предмету або підстави позову, клопотання про залучення співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем, однак лише до закінчення підготовчого засідання.
Натомість, згідно п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Статтею 209 ЦПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії цивільного процесу.
Отже, розгляд справи по суті, за наслідками якого вирішується спір, безпосередньо формується з наслідків підготовчого провадження, в якому остаточно визначається предмет спору, характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу.
Згідно із ст. ст. 120, 126 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Поновлення та продовження процесуальних строків встановлені статтею 127 ЦПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Таким чином, враховуючи ту обставину, що уточнену позовну заяву подано після закінчення підготовчого засідання, а строк підготовчого провадження не може бути поновлений судом навіть за наявності поважних причин, що зумовлено, зокрема, необхідністю дотримання принципів стадійності цивільного процесу та правової визначеності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду вказаної уточненої позовної заяви ОСОБА_2 та про залишення без задоволення її заяв про поновлення строку проведення підготовчого судового засідання та про поновлення і продовження процесуального строку звернення до суду за захистом прав. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бойко Володимир Володимирович,залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 2 червня 2022 року.

Головуючий                                               Судді