ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 420/3054/19
провадження № К/9901/2258/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., 
суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Стас Л.В., суддів Шеметенко Л.П., Турецької І.О.)
у справі № 420/3054/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України 
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
– визнати незаконним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (п.77 Протоколу №37 від 22 березня 2019 року) про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням 15 січня 2019 року позивачу II групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
– зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому первинно II групи інвалідності 15 січня 2019 року, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено другу групу інвалідності.
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 позов задоволено.
3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 рішення  суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позову.
4.  ОСОБА_1 із вказаним судовим рішенням не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, має звання підполковника та перебуває на службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
6. У період з 01 червня 2015 року по 04 серпня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 19 серпня 2015 року №350/190/7/22/821.
7. Відповідно до витягу з журналу бойових дій зведеного загону Повітряних Сил Збройних Сил України, 10 липня 2015 року о 07:00 год., під час обстрілу позиції зведеного загону танком противника підполковник ОСОБА_1 отримав контузію головного мозку. Діагноз: контузія головного мозку легкої ступені.
8. Обставини отримання позивачем контузії головного мозку також підтверджуються довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини (поранення, контузії, каліцтва) для учасників АТО від 14 серпня 2019 року №350/190/7/22/813.
9. За результатами проведеного 17 вересня 2015 року медичного огляду військово-лікарською комісією (терапевтичного профілю) ВМКЦ Південного регіону в наслідок перенесеної мінно-вибухової травми (10 липня 2015 року), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді дрібно вогнищевої симптоматики, стійкого астено-вегетативного синдрому з незначним порушенням функції, отриману позивачем травму визнано пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.
10. Згідно довідки обласної МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №125787 від 21 вересня 2015 року, позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу виплачено грошову допомогу у розмірі 24 115 грн.
11. У зв`язку з погіршенням здоров`я, позивач повторно звернувся до медичної установи, за результатами медичного огляду, йому встановлено 80% втрати працездатності, що підтверджується довідкою обласної медико-соціальної експертної комісії №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №128043 від 15 січня 2019 року.
12. Згідно Виписки з акту огляду обласної МСЕК №2 серії 12 ААГ №041078 від 15 січня 2019 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
13. У зв`язку із встановленням групи інвалідності, позивачу видано посвідчення інваліда війни 2 групи, згідно якого він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
14. Згідно супровідного листа №350/190/7/49/53 від 28 січня 2019 року до Департаменту фінансів Міністерства оборони України направлено пакет документів для розгляду та виплати одноразової грошової допомоги підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому інвалідності II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, ступені втрати професійної працездатності 80%.
15. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
16. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин не застосовується абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки зазначена норма набрала чинності з 1 січня 2017 року, тобто після первинного встановлення позивачу ступеню втрати працездатності. 
18. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що аналіз норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 у редакції, чинній на час первинного встановлення позивачу ступеню втрати працездатності, свідчить про те, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19. У касаційній скарзі позивач зазначає про помилковість висновків суду апеляційної інстанцій. Наголошує, що суд першої інстанції вірно розтлумачив норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо застосування строків у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності. Окремо звертає увагу на відсутність сталої практики касаційного суду щодо спірного питання.
20. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
22. В цій справі ключовим правовим питання є те, чи розповсюджується на спірні правовідносини дія пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII).
23. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 (справа №240/10153/19), прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, суд дійшов таких правових висновків щодо зазначеної норми права:
«Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. 
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на вищевикладене, судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII: 
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).»
24.          Також подібні правовідносини були предметом розгляду у справі №1.380.2019.006957. У постанові Верховного Суду від 02.12.2020, прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Суд на підставі аналізу норм статті 16-3 Закону № 2011-XII дійшов такого правового висновку: 
«дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання». 
25.          Постановляючи зазначені рішення, Верховний Суд в межах повноважень відступив від усіх інших позицій Верховного Суду, в який зміст зазначеної норми витлумачено в інакший спосіб.
26.          Таким чином, питання практичного застосування положень статті 16-3 Закону № 2011-XII вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом і на даний час практика у зазначених правовідносинах є сталою.
27.          Застосовуючи зазначені правові висновки до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, відбувся в січні 2019 року, а первинно втрату працездатності без встановлення інвалідності позивачу встановлено у вересні 2015 року. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
28.          Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. 
29.          Відповідно до статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
30.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 350, 356 КАС України, Суд –
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі № 420/3054/19 –  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб