ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 червня 2022 року 	м.Суми	

Справа №592/2079/21 
Номер провадження 22-ц/816/362/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Нежевело Валентини Вікторівни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми, -

                                                                в с т а н о в и в :

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 52 кв.м, яка перебуває у спільному користуванні та зобов`язання звільнити двір загального користування, площею 52 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від собачої будки, старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та іншого непотребу, а також зобов`язання використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі судового рішення між сторонами поділено будинок та земельну ділянку, у спільному користуванні залишилась земельна ділянка, площею 52 кв.м. У квітні 2020 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано, належну колишньому подружжю частину будинку вирішили продати з метою поділу коштів від продажу, проте виникли труднощі з продажем, оскільки дворова частина земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні захаращена належним відповідачу майном, тобто з його боку створюються перешкоди в користуванні спільною сумісною власністю. Зокрема, відповідач поставив у спільному дворі собачу будку, навколо якої створено сміттєзбірник зі старих поламаних меблів, відер, ящиків, поламаних лопат і граблів, а також іншого непотребу. Вказаний непотріб заважає продати належну позивачці та її колишньому чоловіку частину будинку.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 52 кв.м, яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку спільного користування, площею 52 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , від старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та інших речей.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3100 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Нежевело В.В. посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд вирішив позовні вимоги, які фактично не заявлялись, оскільки задоволені вимоги викладені у редакції, відмінній від позову. Крім того, частина позовних вимог щодо звільнення загального двору від собачої будки вже була предметом судового розгляду у іншій цивільній справі, проте фактично не була вирішена у даній справі, хоча у тексті позову - заявлена. Крім того, судом зазначено про звільнення земельної ділянки від «інших речей», проте не вказано яких саме, а тому виконання судового рішення у викладеній судом редакції ставиться під сумнів. Звертає увагу на те, що автомобіль позивачки на території спільного двору не може бути розміщений, оскільки таким чином відповідач не матиме змоги використовувати двір, зокрема щоб потрапити у свою частину будинку, а сам транспортний засіб розміщуватиметься під вікнами відповідача. Стороною позивачки не доведено, що речі на спільному подвір`ї належать виключно відповідачу. Також звертається увага на те, що оскільки позов задоволено частково, вимоги позову є немайновими, тому компенсація судового збору та витрат на правничу допомогу у повному обсязі суперечить вимогам процесуального закону. До того ж, позивачкою порушено порядок подання доказів про витрати на правничу допомогу, а сторона відповідача була позбавлена можливості подати клопотання про їх зменшення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, а також зазначає, що належними письмовими доказами, а також показами свідка доведено розташування на спільній земельній ділянці майна відповідача, яке становить перешкоди у використанні загального подвір`я. Звертає увагу, що розмір гонорару адвоката встановлено у фіксованому розмірі, тобто розмір витрат на правничу допомогу не потрібно підтверджувати.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 – адвоката Нежевело В.В., позивача ОСОБА_1 , її представника – адвоката Сукач Л.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – зміні з таких підстав.
Спір між власниками домоволодіння у АДРЕСА_1 вже був предметом судового розгляду.
Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі № 592/7190/18, у якому ухвалою цього ж суду від 10 вересня 2020 року виправлено арифметичну помилку, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , задоволено частково.
Здійснено поділ будинку “А-І” із господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 2 висновку № 51/1114/25 оціночно-будівельного та земельно-технічного дослідження від 06 червня 2018 року (додаток № 1 до висновку) і визнано окремим об`єктом нерухомості 45/100 часток у домоволодінні.
Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність кожному по 1/3 частки із спільної часткової власності у житловому будинку “А-1” житлову кімнату 1-2, площею 11,8 кв.м, житлову кімнату 1-3, площею 11,5 кв.м, житлову кімнату 1-4, площею 13,1 кв.м; приміщення прибудови “а-1” : кухня 1-1, площею 7,3 кв.м; приміщення прибудови “а-3” : коридор 1-5, площею 4,4 кв.м, приміщення тамбуру “а-4” , тамбур ІІІ, площею 2,1 кв.м; з господарських будівель та споруд – підвал літ. “п/д”, вхід в підвал літ. “вх” , вбиральня “Е” , зливна яма “І” , 1/2 огорожі № 3, 5, 6, 7.
ОСОБА_2 виділено у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , літ. “А-1” 55/100 часток у домоволодінні і визнано окремим об`єктом нерухомості житлову кімнату 2-2, площею 7,9 кв.м, коридор 2-4, площею 4,1 кв.м, житлову кімнату 2-5, площею 24,2 кв.м, коридор 2-6, площею 6,1 кв.м; приміщення прибудови “а”: кухня 2-1, площею 9,8 кв.м, коридор 2-3, площею 4,0 кв.м, коридор 2-7, площею 5,6 кв.м; приміщення прибудови “а-5”: санвузол 2-8, площею 2,9 кв.м, коридор 2-9, площею 1,9 кв.м; з господарських будівель та споруд – вбиральня “Д”, зливна яма “ІІ” , 1/2 огорожі № 3, 5, 6, 7.
Припинено право спільної часткової власності на будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .
Визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку № 51/1114/25 оціночно-будівельного та земельно-технічного дослідження від 06 серпня 2018 року (додаток № 2 до висновку) і виділено в користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 474 кв.м з урахуванням площі під будівлями (відображена жовтим кольором) за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку, площею 474 кв.м з урахуванням площі під будівлями (відображена блакитним кольором) за адресою: АДРЕСА_1 .
Залишено в спільному користуванні між співвласниками земельну ділянку, загальною площею 52 кв.м. Межа, яка відокремлює земельну ділянку спільного користування співвласників показана червоним кольором і проходить по точкам А, Д, З. Межа, яка відокремлює земельні ділянки співвласників показана червоним кольором і проходить по точкам А, Б, Г, Д, Ж. Відрізок межі ділянки А-Б проходить по прямій лінії від червоної лінії розділив огорожу на частки розміром 13,17 м та 3,31 м; відрізок межі ділянки Б-В проходить по лінії розподілу житлового будинку; відрізок межі ділянки В-Г проходить по прямій лінії від лінії розподілу житлового будинку до суміжної ділянки АДРЕСА_2 ; відрізок межі ділянки Д-Е проходить від стіни житлового будинку, довжиною 8,03 м (2,62 + 5,41); відрізок межі ділянки Е-Ж проходить по ломаній ліній до тильної сторони ділянки, розділивши огорожу на частки, розміром 8,02 м та 8,83 м.
Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати паркан, який відділяє двір від виходу на сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати засув на воротах.
В іншій частині позову було відмовлено, вирішено питання судових витрат.
Зі встановлених у цивільній справі №592/7190/18 обставин вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 52 кв.м, є землею спільного користування позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , тобто є їх спільним двором, який використовується сторонами для входу через хвіртку і заїзду через ворота на територію домоволодіння і подальшого проходу сторін до належних їм будівель та житлових приміщень.
З фотозображень, які містяться в матеріалах справи також вбачається, що частина спільного двору також використовується як місце для паркування автомобіля під навісом, де крім транспортного засобу розташовані різні предмети та речі (стіл, дитячі іграшки, відра побутові речі, садові інструменти, тощо). За межами навісу влаштована будка для собаки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідач перешкоджає позивачці користуватись спільною земельною ділянкою, тобто двором площею 52 кв.м. При цьому, суд вважав, що позивачка довела факт порушення її прав з боку відповідача та обрала належний і допустимий спосіб захисту порушеного права, а тому суд задовольнив позов в частині вимог про зобов`язання звільнити земельну ділянку спільного користування від старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та інших речей.
Стосовно вимоги про зобов`язання звільнити двір від собачої буди, то суд вказав, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7190/18 було встановлено, що собача будка біля частини будинку, якою володіє відповідач з сім`єю, не створює позивачам жодних перешкод, відповідних доказів неможливості користування двором через цю собачу будку чи існування перешкод у користуванні двором, позивачами суду надано не було. Відтак, суд відмовив у задоволенні вимоги про демонтаж собачої будки, оскільки це питання вже вирішене у цивільній справі № 592/7190/18.
Що стосується позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні спільним двором у майбутньому, суд виходив з того, що не має права забороняти на майбутнє, оскільки на даний час відсутній факт порушення прав заявниці.
Крім того, оскільки позивачкою не надано доказів того, що відповідач перешкоджає використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту, тому суд відмовив у задоволенні вимоги про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою та зобов`язання відповідача використовувати двір тільки для проходу і заїзду автотранспорту.
Вирішуючи питання компенсації судових витрат, суд виходив з того, що вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, оскільки позивачкою заявлена фактично одна позовна вимога немайнового характеру, а тому суд стягнув з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 908 грн. Таким же чином суд компенсував заявниці витрати за надану адвокатом правничу допомогу, стягнувши з відповідача 3100 грн, тобто у повному обсязі.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо) .
У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані) , на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність) , що порушують право позивача.
Згідно з абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачкою доведено спричинення відповідачем перешкод у використанні земельної ділянки площею 52 кв.м, яка є спільними двором сторін, що виражається у розміщенні відповідачем старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів. Викладені у позовній заяві обставини доведені належними письмовими доказами, зокрема фотозображеннями, якими підтверджується розміщення на спільній земельній ділянці належних відповідачу речей. При цьому, відповідач не спростував, що перелічені речі йому не належать.
Водночас, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку спільного користування у тому числі від інших речей.
У п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 роз`яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК (ст. 265 ЦПК України), і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.
Крім того, у п. 13 вказаної постанови Пленуму зазначено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК (ст.ст. 265 – 267 ЦПК України). У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.
З викладених роз`яснень, а також вимог ст. 265 ЦПК України вбачається, що резолютивна частина судового рішення має містити перелік конкретних дій, які відповідач має зробити або утриматись від їх вчинення. Вимога щодо конкретики стосується і переліку речей.
У даній справі позивачка не визначила, а суд не вказав всього обсягу конкретного переліку речей відповідача, які розташовані на спільному дворі та які відповідач зобов`язаний прибрати, обмежившись зазначенням про «інші речі». Така редакція резолютивної частини судового рішення під час його виконання створить невизначеність щодо того, що саме відповідач зобов`язаний прибрати зі спільного двору.
Відтак, резолютивна частина рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з третього абзацу слів «та інших речей».
Не може погодитись колегія суддів також із висновком місцевого суду в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК україни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Оскільки позовні вимоги у даній справі задоволено частково, а вимогу пропорційності розподілу судових витрат точно визначити неможливо, оскільки вимоги позову носять немайновий характер, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про розподіл понесених заявницею витрат на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу у повному обсязі. Уданому випадку суд мав вирішити питання про компенсацію 50 % сплаченого за подання позову судового збору та 50% понесених позивачкою витрат за надану правничу допомогу.
Відтак, 454 грн (50% від 908 грн) судового збору та 1550 грн (50% від 3100 грн) витрат за надану правничу допомогу ОСОБА_1 підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_2 .
Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду в частині розподілу судових витрат та ухвалює нове судове рішення про компенсацію 50% сплаченого позивачкою судового збору та витрат за надану їй правничу допомогу за рахунок відповідача.
Доводи заявника апеляційної скарги щодо того, що суд вирішив позовні вимоги, які фактично не заявлялись, оскільки задоволені вимоги викладені у редакції, відмінній від позову на увагу не заслуговують, оскільки відмінність редакцій викладених у позові вимог та резолютивної частини судового рішення, з огляду на обраний позивачкою та застосований судом спосіб захисту порушених прав, на суть вирішеного спору не впливає.
Питанню звільнення загального двору сторін від собачої будки суд першої інстанції дав належну оцінку, зокрема зазначивши, що спір у цій частині вже був предметом судового розгляду у цивільній справі № 592/7190/18. При цьому, позовні вимоги у даній справі та у справі № 592/7190/18 хоча і стосуються собачої будки, проте спосіб захисту порушених прав, а відтак предмет і підстави позовів у цій частині, є різними. Крім того, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 – адвоката Нежевело В.В. про закриття судового провадження в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача звільнити спільну земельну ділянку від собачої буди на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. У вказаній ухвалі суд надав аргументовану оцінку відсутності законних підстав для закриття провадження у справі.
Доводи скарги з приводу розміщення автомобіля на спільному дворі, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, правового значення для спарив не мають. Відповідач з цього приводу зустрічних позовних вимог не заявляв.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на викладене, третій абзац резолютивної частини рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року підлягає зміні, а рішення в частині розподілу судових витрат – скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про їх новий розподіл.
Розподіл судових витрат (судовий збір за апеляційний розгляд) у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги суд не здійснює, оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову фактично залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Нежевело Валентини Вікторівни задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року змінити, виключивши з третього абзацу резолютивної частини рішення слова «та інших речей».
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454 грн судового збору за подання позовної заяви та 1550 грн витрат за надану правничу допомогу в суді першої інстанції.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко