ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/351/21  Номер провадження 22-ц/814/516/22	Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2022 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Чумак О.В.,
секретар Клименко Я.О.,
з участю представника позивача - адвоката Козакова О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Єврохім Одеса» 
на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року, постановлене суддею Зіненко Ю.В. (повний текст складено 25 листопада 2021 року), 
по справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного підприємства «Єврохім Одеса» (далі - ПП «Єврохім Одеса») про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
14.04.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 01.03.2020 була прийнята ПП «Єврохім Одеса» на роботу прибиральницею виробничих приміщень Решетилівського проммайданчику Диканського ЛВУМГ АТ «Укртрансгаз» та 24.02.2021, через невідповідність рівня зарплати обсягам виконуваної роботи, написала заяву про звільнення за згодою сторін із 26.02.2021 та здала її секретарю підприємства. До 03.03.2021 вона продовжувала працювати на підприємстві, а 04.03.2021 засобами поштового зв`язку повторно надіслала роботодавцю заяву про звільнення за згодою сторін.
Після цього на роботу вона вже не виходила та 20.03.2021 у відділенні «Нова пошта» отримала трудову книжку із записом про звільнення 04.03.2021 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул. Наказ про звільнення вона не отримувала, а тому в чому полягає прогул їй не відомо. Також в порушення вимог статті 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з нею, позивачкою, не був проведений ні в день звільнення, ні пізніше. Інформації щодо належних їй до виплати сум вона також не отримала. 
Позивачка вважає своє звільнення незаконними та просить поновити її на роботі в ПП «Єврохім Одеса», стягнувши із роботодавця на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 4 780,45 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу із 04.03.2021 по день ухвалення рішення. Із підстав незаконного звільнення, позивачка зазнала моральних страждань, зумовлених втратою нормальних життєвих зв`язків, порушенням законного права на працю та заробітну плату, приниженням честі та гідності, а тому, серед іншого, заявляє до стягнення 10 000,00 грн. моральної шкоди.
Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Єврохім Одеса» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 прибиральником виробничих приміщень у приватному підприємстві «Єврохім Одеса». 
Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 2 613,60 грн.
Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із 05.03.2021 по 23.11.2021 у розмірі 55 384,20 грн.
Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. 
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь держави судовий збір у розмірі 2 403,20 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що звільнення позивачки роботодавцем здійснено без додержання вимог трудового законодавству, а тому вимоги позову про поновлення на роботі підлягають задоволенню, із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 05.03.2021 по 23.11.2021, з розрахунку: 307,69 грн. х 180 робочих днів.
Враховуючи всі суми, нараховані та сплачені ОСОБА_1 , а також сальдо на початок та на кінець кожного місяця, з огляду на її посадовий оклад, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем по сплаті заробітної плати. Проте утримання відповідачем із заробітної плати позивачки 2 613,60 грн. здійснене без належних правових підстав, а тому вказана сума нарахованої заробітної плати має бути повернута позивачці. 
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, постановленої до стягнення, суд виходив зі ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, а також нетривалого періоду трудових відносин між сторонами, бажання самої позивачки звільнитися з роботи, хоча і з інших правових підстав, а саме за угодою сторін, що підтверджується її заявою. Тому суд визнав справедливим постановити до стягнення 1 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Із рішенням районного суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводить, що позивачка, маючи намір звільнитися та не бажаючи відпрацьовувати передбачені діючим законодавством два тижні, без згоди роботодавця щодо підстав звільнення, зловживаючи своїми правами, звернулася до суду із позовом, яким по суті, просила суд виконати повноваження роботодавця та розірвати трудовий договір таким чином, як цього бажає вона, незважаючи на вимоги діючого законодавства щодо процедури звільнення.
Вважає, що заява позивачки про звільнення від 24.02.2021 із датою закінчення трудових відносин 26.02.2021, була анульована, про що свідчить факт присутності ОСОБА_1 на робочому місці 01 та 02, а також частину робочого дня 03 березня 2021 року. 
Наголошує, що позивачка приховала від суду наявність заяви про звільнення від 03.03.2021 за згодою сторін із 04.03.2021 та зробила спробу ввести суд в оману стосовно суми заборгованості заробітної плати. 
Просить врахувати, що трудове законодавство не містить обов`язку роботодавця безумовно задовольнити заяву працівника про звільнення в порядку п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки звільнення за згодою сторін передбачає, що роботодавець і найманий працівник досягли спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. 
Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував надані відповідачем докази відсутності працівника на робочому місці, зокрема, лист начальника КС Решетилівка Сумського ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС Україна», зі змісту якого ПП «Єврохім Одеса» стало відомо, що роботи з прибирання об`єкту виконуються лише на 50%. Того ж дня, 03.03.2021, на адресу ПП «Єврохім Одеса» засобами електронного зв`язку від ОСОБА_2 надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення за згодою сторін з 04.03.2021. Менеджер підприємства зв`язався з начальником КС Решетилівка Сумського ДВУМГ ТОВ «Оператор ГТС України» ОСОБА_4 для з`ясування причин написання листа та надання послуг не в повному обсязі та в ході телефонної розмови було встановлено, що ОСОБА_1 покинула робоче місце і прибирання частини об`єкту, закріпленого за нею не здійснюється. 
Також просить врахувати свідчення ОСОБА_2 , якими підтверджується присутність ОСОБА_1 на робочому місці 03.03.2021 до 12.00 год., а лист про надання послуг не в повному обсязі отриманий о 16-40 год., стосовно цього факту складена доповідна записка менеджера ПП «Єврохім Одеса».
Зазначає, що позивачка відмовилась надавати пояснення причин своєї відсутності на робочому місці, про що складений акт, який разом із доповідною запискою були направлені до суду листом, який згідно даних сайту «Укрпошта» суд не отримав. При цьому, ненадання доказів складання указаних документів не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, згідно практики Верховного Суду у справі №750/5598/17 від 27.05.2020.
Просить врахувати, що заява про звільнення з 04.03.2021 не була погоджена роботодавцем, але і присутність позивачки на робочому місці 04, 05, а також 09-12 березня 2021 року не з`ясовувались судом першої інстанції. При цьому позивачка мала достатньо часу для надання підтвердження причин своєї відсутності або виходу на робочу місце. 
07.02.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін, як законне та обґрунтоване.
27.04.2022 позивачка та її представник - адвокат Казаков О.А. надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі. Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи підтримує. 
       У суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Козаков О.А. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване. 
       Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача - адвоката Козакова О.А., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.01.2020 між АТ «Укртрансгаз» (замовник) та ПП «Єврохім Одеса» (виконавець) укладено договір про надання послуг №2001000054, за умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами надати послуги з прибирання за кодом СРV за ЄЗС ДК 021:2015-90910000-9, у повному обсязі відповідно до вимог чинної нормативної та технічної документації, а замовник зобов`язується прийняти ці послуги та сплатити виконавцю їх вартість.
Згідно п.1.2 цього договору площі і об`єкти обслуговування, що підлягають прибиранню, їх місцезнаходження, а також найменування, перелік, обсяг, склад послуг та періодичність їх надання, що доручаються до надання виконавцю, визначені Технічними вимогами і якісними характеристиками предмета закупівлі (Додаток №2) та Калькуляцією за надання послуг (Додаток №1), які є невід`ємними частинами договору.
Сторони домовилися, що прибирання приміщення структурних підрозділів товариства, які розташовані поза межами міста Києва у Житомирській, Київській, Полтавській, Сумській, Хмельницькій, Чернігівській областях - під час робочого дня (п.1.3 договору)./а.с.161-172 т.1/
Одним із об`єктів обслуговування по Полтавській області є приміщення Решетилівського проммайданчику Диканського ЛВУМВС (п.2.3.1.3 додатку №2)./а.с.178 т.1/
17.01.2020 АТ «Укртрансгаз» відступило на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» право вимоги за зобов`язанням, що виникло на підставі договору від 16.01.2020 №2001000054, про що між сторонами та новим замовником укладено угоду №2001000054-D./а.с.187-188 т.1/
Проте внаслідок відмови переможця тендеру на 2021 рік від надання послуг 26.02.2021 договір прибирання із ПП «Єврохім Одеса» був продовжений до 14.05.2021, на період здійснення нової закупівлі.
Наказом ПП «Єврохім Одеса» від 01.03.2020 за №262 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Решетилівського ПМ прибиральником виробничих приміщень із окладом 4 723,00 грн./а.с.45 т.1/
Наказом Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 15.12.2020 №516 «Щодо виконання договору про надання послуг з прибирання службових та виробничих приміщень» дозволено виконання умов договору, забезпечено доступ до площ, що підлягають прибиранню на час дії договору протягом дня на Решетилівському проммайданчику, зокрема ОСОБА_3 /а.с.16 т.1/. 
Згідно заяви від 24.02.2021, адресованій на ім`я директора ПП «Єврохім Одеса» ОСОБА_1 , остання просить звільнити її за згодою сторін із 26.02.2021, трудову книжку направити поштою./а.с.17 т.1/ 
03.03.2021 ОСОБА_1 повторно звернулася до директора ПП «Єврохім Одеса» із заявою про звільнення за згодою сторін із 04.03.2021, трудову книжку направити поштою./а.с.63 т.1/ 
Згідно листа, надісланого на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1  начальником КС Решетилівка Сумського ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС Україна» ОСОБА_4 , станом на 03.03.2021 підприємством порушуються умови Договору від 16.01.2020 №2001000054 та додаткових угод №2001000054-D від 17.01.2020, №2 від 05.11.2020, №3 від 26.02.2021 в частині прибирання виробничих та службових приміщень, а саме роботи виконуються на 50%»./а.с.71, 72 т.1/. 
Наказом підприємства №EXO00000053-EO00-00369 від 04.03.2021, ОСОБА_1 звільнено на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП із 04.03.2021./а.с.160 т.1/Відповідний запис про звільнення за прогул внесено до трудової книжки ОСОБА_1 , підстава - наказ №53 від 04.03.2021./а.с.5 т.1/.
Відповідно до розрахункових листів у березні 2021 року ОСОБА_1 виплачено 3 461,50 грн. та утримано 2 613,60 грн., оскільки остання при звільненні не здала інвентар і спецодяг, а також звіт про використані матеріали, не передані залишки миючих засобів та витратних матеріалів./а.с.46-49 т.1/
       Відомості про виплачені позивачці роботодавцем кошти за період її роботи до звільнення також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 АТ «Державний ощадний банк України»./а.с.19 т.1/.
У судовому засіданні районним судом допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , які пояснили наступне.
       Свідок ОСОБА_5 , яка працює прибиральником в ПП «Єврохім Одеса» повідомила, що вони зі ОСОБА_1 працювали разом близько одного року, останню звільнили за прогул. Про створення комісія та складання актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці їй не відомо. 
       Свідок ОСОБА_2 , яка працює регенераторником в ТОВ «Оператор ГТС України», повідомила, що ОСОБА_1 03.03.2021 перебувала на робочому місці до обіду. Чи перебувала вона на робочому місці після обіду, свідок не знає, оскільки сама працює на півставки. Також пояснила, що на даному підприємстві виконує функцію секретаря, однак про складення актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці їй невідомо. Облік робочого часу прибиральників веде ПП «ЄВРОХІМ ОДЕСА».
       Частково задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивачки роботодавцем здійснено без додержання вимог КЗпП України, зокрема ст.149 цього Кодексу, оскільки відповідач не зажадав від працівника письмових пояснень про її відсутність на робочому місці, без належного фіксування відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.
       При цьому районний суд відхилив надані відповідачем електронні листи начальника КС Решетилівка Сумського ЛВУМГ ТОВ Оператор ГТС Україна ОСОБА_4, як докази відсутності позивачки на робочому місці 03.03.2021, оскільки вони надіслані на електронну адресу позивачки по закінченню робочого дня і в них не йдеться про відсутність на робочому місці та взагалі на підприємстві прибиральників виробничих приміщень.
       Обраховуючи початок вимушеного прогулу, районний суд виходив із того, що день звільнення (04.03.2021) є останнім робочим днем і не включається у розрахунковий період, який склав 180 робочих днів, починаючи із 05.03.2021, тому до стягнення підлягає середній заробіток у розмірі: 307,69 грн. х 180 роб.дні, без відрахування податків.
Враховуючи всі суми, нараховані та сплачені ОСОБА_1 , а також сальдо на початок та на кінець кожного місяця, з огляду на її посадовий оклад, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем по сплаті заробітної плати. Проте утримання відповідачем із заробітної плати позивачки 2 613,60 грн. здійснене без належних правових підстав, а тому вказана сума нарахованої заробітної плати має бути повернута позивачці. 
Суд визнав підтвердженим факт порушення законних прав позивачки, яке полягало в незаконному звільненні, що призвело до моральних страждань і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, постановивши до стягнення суму компенсації в розмірі 1 000,00 грн., що відповідатиме характеру та способу заподіяння моральної шкоди порушення прав позивача з боку відповідача. При цьому, судом враховано нетривалий період трудових відносин між сторонами та бажання самої позивачки звільнитися з роботи, хоча і з інших правових підстав.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погодитися в повній мірі не може з огляду на наступне. 
Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , подавши 03.03.2021 заяву про звільнення за згодою сторін із 04.03.2021, не отримавши згоди роботодавця на звільнення із заявлених підстав у той же день залишила робоче місце та з 04.03.2021 на роботу не виходила. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 продовжувала працювати до 03.03.2021, про що є відмітка у журналі реєстрації працівників. Районний суд, розглядаючи справу, викладених обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, не врахував та не з`ясував причин зміни даних пояснень в судовому засіданні щодо відсутності на робочому місці 03.03.2021.
Незважаючи на те, що доказів щодо періоду часу відсутності на роботі 03.03.2021, який би можна було кваліфікувати як прогул не надано, однак із 04.03.2021 упродовж дня позивачка була відсутня на робочому місці без поважних причин, тобто більше 3-х годин, та вчинила прогул, а тому відповідач правильно її звільнив того ж дня за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.
При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що трудове законодавство не містить обов`язку роботодавця безумовно задовольнити заяву працівника про звільнення за згодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, норми якої підлягають застосуванню у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, яка між сторонами не була досягнута. 
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей.
У спірних правовідносинах, позивачка без погодження із роботодавцем самовільно припинила виконання трудових обов`язків до закінчення строку дії трудового контракту, тим самим вчинила прогул, після 03.03.2021 за місцем роботи не з`явилася та жодним іншим чином не висловила своєї зацікавленості у продовженні трудових відносин із відповідачем. 
З огляду на викладене висновки суду першої інстанції, що звільнення позивачки відбулося без додержання роботодавцем вимог трудового законодавства є помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не враховують суперечливу і взаємовиключну позицією працівника. 
При цьому згідно позиції Верховного Суду, сформованої у справі №6-2801цс15 від 27.12.2016 невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
У цій справі факт відсутності працівника на робочому місці 04.03.2021 більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин фактично визнається самим працівником, яка самовільно в односторонньому порядку припинила трудові відносини з відповідачем, будучи незгодною із умовами праці та розміром заробітної плати. 
Заперечення позивачем обставин викладених нею позовних вимог щодо відсутності на робочому місці 03.03.2021 апеляційний суд оцінює критично, оскільки її пояснення, протилежні викладеним нею у позові, були надані під впливом навідних та коригуючих запитань, як її представника, так і головуючого судді, що підтверджується дослідженим колегією суддів технічним записом судового засідання від 15.09.2021. 
Між тим, навіть змінивши свої доводи в судовому засіданні, позивачка підтвердила, що після обіду 03.03.2021 вона свої трудові обов`язки щодо прибирання приміщень не виконувала та із 04.03.2021 на робоче місце не з`явилася. 
За таких обставин, дійшовши висновку про підставність звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як похідної, задоволенню не підлягають. 
Разом із цим, висновки районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача 2 613,60 грн., які безпідставно були утримані роботодавцем із заробітної плати працівника при здійсненні розрахунку при звільненні є обґрунтованими та не спростованими відповідачем у доводах апеляційної скарги. А тому апеляційний суд залишає рішення в цій частині без змін. 
Оскільки на час звільнення вказана сума не була виплачена працівнику, наявні підстави для застосування ст.117 КЗпП України та стягнення із відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 3 000,00 грн. Такий розмір середнього заробітку відповідає принципу справедливості та співмірності, як невід`ємної складової та інструменту верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права працівника на оплату праці, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ПП «Єврохім Одеса» підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду скасуванню в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, із ухваленням нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, шляхом взаємозаліку, понесені відповідачем судові витрати у розмірі 1 795,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.367,368, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Єврохім Одеса» - задовольнити частково. 
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного підприємства «Єврохім Одеса» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити. 
Стягнути із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. середнього заробітку за час затримки повного розрахунку. 
В іншій частині рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року - залишити без змін.
Судові витрати приватного підприємства «Єврохім Одеса» у розмірі 1 795,60 грн. компенсувати за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02.06.2022.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               О.В. Чумак