УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 травня 2022 року
м. Київ
Справа № 320/1874/18
Провадження № 51-1255 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 лютого  2022 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212-1 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року  ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 212-1 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в його діянні наявний склад вказаного кримінального правопорушення. 
Згідно з вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Мелітопольські теплові мережі», в період з липня по жовтень 2015 року, будучи відповідальним за сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, а саме свого підприємства, будучи розпорядником коштів підприємства, які надходили в результаті здійснення фінансово-господарської діяльності на розрахунковий рахунок та в касу підприємства, порушуючи вимоги п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-6, не сплатив єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період до 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Разом з тим, під час виплати заробітної плати, на суму якої нараховується єдиний внесок, одночасно з видачою зазначених сум ОСОБА_5 не сплатив нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників.
Крім того, ОСОБА_5 в порушення вимог ст. 12 вказаного Закону не перерахував єдині внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 886 761, 47 грн., а використав вказані грошові кошти на потреби підприємства в комерційних цілях.
Таким чином, директор ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наявність заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 886 761,47 грн., а також про зростання цієї заборгованості щомісячно у період з липня по жовтень 2015 року, в порушення вимог ст. 12 вказаного Закону здійснював перерахування (розрахунки) грошових коштів суб`єктам господарювання, з якими ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» мало господарські відносини, загальна сума яких склала 4 552 819, 00 грн.
Зокрема, за період липень – вересень 2015 року ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» перерахувало на рахунки ПП «Лілія» 105 070 грн., ТДВ «СК «Союз Дніпро» 158 581,85 грн., ТОВ «Мелітопольміськпаливо» 210 200,00 грн. 
В період з липня по жовтень 2015 року згідно з договором № 12 від 25 серпня 2011 року про сплату за спожиту електроенергію з розрахункового рахунку ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» було перераховано на рахунок ВАТ «Запоріжжяобленерго» грошові кошти у сумі 3 317 326,94 грн.
Окрім того, продовжуючи свої умисні дії, в липні 2015 року згідно з рахунком № СФ-0000052 від 29 липня 2015 року про сплату за труби з розрахункового рахунку                       ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» було перераховано на рахунок ТОВ ТД «Фаворіт ЛТД» грошові кошти у сумі 280 459, 22 грн. 
В період з липня по жовтень 2015 року ОСОБА_5 в порушення ст. 12 вказаного вище Закону розпорядився здійснити виплати готівкових грошових коштів в розмірі 436 265,48 грн. за отримання ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» товарів, послуг.
Внаслідок протиправних дій директора ТОВ «Мелітопольські теплові мережі»                     ОСОБА_5 , до бюджету не надійшли грошові кошти на загальну суму 886 761,47 грн., що більш ніж в 1000 разів перевищує встановлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян, та є значним розміром.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 14 лютого  2022 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 лютого  2022 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування до ОСОБА_5 закону, який підлягає застосуванню. 
Зокрема, вважає, що суд першої інстанції оцінив показання обвинуваченого та свідків лише з урахуванням наявних у матеріалах провадження доказів, які підтверджують наявність зобов`язань за виконавчими документами на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України», та взагалі не дав оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, а саме документам, які підтверджують витрачання ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» грошових коштів на придбання товарів та послуг поза межами виконавчих проваджень у суб`єктів господарювання, з якими здійснювалися господарські відносини.
Також прокурор вказує, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки всім доказам, які доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212-1 КК України.
На думку прокурора, апеляційний суд, належним чином не оцінив доводів апеляційної скарги прокурора та безпідставно залишив без розгляду повідомлення судового експерта № 447/448-20 про надання пояснень та уточнень поставлених на експертизу питань, пославшись на те, що експерту були направлені всі наявні матеріали провадження. 
Прокурор вважає, що розгляд вказаного повідомлення без участі самого судового експерта, який мав пояснити, які саме питання підлягають уточненню, та які додаткові матеріали потрібні, не є об`єктивним і порушує принцип змагальності сторін кримінального провадження, оскільки позбавив сторону обвинувачення можливості забезпечення вмотивованого висновку судової економічної експертизи. 
Крім цього зазначає, що суд першої інстанції незаконно виправдав ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю в його діях умислу на ухилення від сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, адже органом досудового розслідування він обвинувачувався в умисному ухиленні від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а суд апеляційної інстанції в свою чергу в порушення вимог ч. 2 ст. 419 КПК України не надав відповідей на всі доводи прокурора стосовно вказаного порушення та не скасував незаконний вирок суду першої інстанції.

Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів прокурора про істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК Українивбачається, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому   статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Крім цього, наводяться докази, що спростовують її доводи.
Як убачається з наданих копій судових рішень, судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України було надано оцінку доказам з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Суд дійшов висновку, що докази, надані стороною обвинувачення, не доводять того, що в діянні ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-1 КК України.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Згідно з положеннями ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 212-1 КК України відповідальність за ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування настає лише в разі, коли це діяння вчинено умисно. Мотив для кваліфікації останнього значення не має. Вказаною статтею передбачено кримінальну відповідальність не за сам факт несплати в установлений строк внеску, а за умисне ухилення від його сплати. 
Про наявність умислу на ухилення від сплати внеску можуть свідчити, наприклад: відсутність податкового обліку чи ведення його з порушенням установленого  порядку; перекручування в обліковій або звітній документації; не оприбуткування готівкових коштів, одержаних за виконання робіт чи надання послуг; ведення подвійного (офіційного та неофіційного) обліку; використання банківських рахунків, про які не повідомлено органи державної податкової служби; завищення фактичних затрат, що включається до собівартості реалізованої продукції тощо.
Ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_5 , суд першої інстанції взяв до уваги надані в судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який  вказував про те,що ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» мало борги та арештовані рахунки, у зв`язку з чим підприємство не могло виплатити заробітну плату та сплатити податки. Співробітники подавали підприємству заяви з вимогою виплатити заробітну плату в найкоротший термін, однак вона не виплачувалася. На підставі цього комісія з трудових спорів передала вказані заяви до виконавчої служби, яка стягувала в першу чергу з закритих рахунків підприємства заробітну плату без урахування податків. Таким чином, виконавча служба не мала змоги стягувати податки, і тому виплачувалася лише заробітна плата. ОСОБА_5 додатково пояснив, що, як тільки знімалися арешти з рахунків, підприємство сплачувало всі податки, оскільки рахунки не завжди були розблоковані. Також ОСОБА_5 зазначив, що жодних вказівок про те, щоб не сплачувалося ЄСВ, він не давав. Коли знімався арешт з рахунків, то в першу чергу сплачувалися податки, а потім проводилася закупівля для підприємства вугілля, бензину тощо.
Окрім того, в судовому засіданні були враховані показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вказували, що рахунки ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» з постійною періодичністю арештовувались, тому підприємство мало борги по заробітній платі, а отже й по сплаті податків та єдиного соціального внеску. Вони також зазначали, що, як тільки з рахунків підприємства знімався арешт, вказані борги по заробітній платі одразу сплачувалися. Жодних розпоряджень від ОСОБА_5 на невиплату ЄСВ не надходило.
Також, оцінивши інші докази, зокрема висновок експерта № 71/72-17 від 22 січня 2018 року та постанови державних виконавців, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів того, що в діях ОСОБА_5 наявний умисел на ухилення від сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а лише встановив факт наявності заборгованості ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» по сплаті ЄСВ та причину її виникнення, тому виправдав його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Запорізький апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які є здебільшого аналогічними доводам касаційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам, наданим стороною обвинувачення, і дійшов обґрунтованого висновку про визнання невинуватим ОСОБА_5 та його виправдання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду. 
Твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не навів належного обґрунтування в частині доводів апеляційної скарги щодо залишення без розгляду повідомлення судового експерта № 447/448-20 про надання пояснень та уточнень поставлених на експертизу питань, не знайшли свого підтвердження. 
Апеляційний суд, проаналізувавши зміст вказаного повідомлення, зазначив, що на дослідження експерту були надано всі документи, які містилися у матеріалах кримінального провадження. Жодних інших документів, окрім тих, що були досліджені в ході судового розгляду, які могли прямо чи опосередковано свідчити про наявність у ОСОБА_12 умислу, направленого на вчинення інкримінованого йому правопорушення, стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано не було. Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було доведено вину ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, з чим погодилася і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку за апеляційною скаргою прокурора.
Стосовно доводів прокурора про те, що суд першої інстанції незаконно виправдав ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю в його діях умислу на ухилення від сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, адже органом досудового розслідування він обвинувачувався в умисному ухиленні від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а суд апеляційної інстанції в свою чергу не надав відповідей на всі доводи прокурора стосовно вищевказаного порушення та не скасував незаконний вироку суду першої інстанції, то, на думку колегії суддів Верховного Суду, така позиція також є необґрунтованою.
Зі змісту вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 14 лютого  2022 року вбачається, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 відбувався саме щодо умисного ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вказана описка, яка була допущенна у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, не впливає на суть і правильність судових рішень й може бути усунута в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.
Ухвала Запорізького апеляційного суду від 14 лютого  2022 року є обґрунтованою, належним чином умотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 лютого  2022 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                      ОСОБА_3