ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/14103/21 пров. № А/857/1464/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідач                                           Судова-Хомюк Н.М.,
суддів                                                            Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 380/14103/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання акту таким, що винесений відповідно до наявної компетенції, -
суддя в 1-й інстанції – Гулкевич І.З., 
час ухвалення рішення – 07.12.2021, 
місце ухвалення рішення - м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                             В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та просила: 
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України, щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування в період часу, який вказаний у архівній довідці від 05.08.2021 №1603/15/П-770 виданою Галузевим державним архівом Державної прикордонної служби України (2012-2018) у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому від 10% до 30% розміру від посадового окладу; 
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 2144) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , винагороду за бойове чергування за період часу, який вказаний у архівній довідці від 05.08.2021 №1603/15/П-770 виданою Галузевим державним архівом Державної прикордонної служби України (2012-2018), згідно додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 4% за бойове чергування в розмірі від 10% до 30% розміру від посадового окладу, з урахуванням виплачених сум;
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 1494) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислювалися та виплачувалися у 2016 та 2017 – грошова допомога на оздоровлення передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 2144) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України перерахувати ОСОБА_1 суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення; 
виплатити ОСОБА_1 , перераховану (збільшену) суму, грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017, вирахувавши вже попередньо виплачені суми.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно зі змісту архівних відомостей за 2018, архівних відомостей за 2008-2017 та архівної довідки від 05.08.2021 №1603/15/П-770 про виплату грошової винагороди за бойове чергування, за усі місяці, коли позивач виходила на бойове чергування, вона отримала фіксовану винагороду у розмірі 5% посадового окладу незалежно від кількості бойових чергувань. Позивач не погоджується із сумою виплат винагороди за бойове чергування, вважає її неарґументованою та такою, що не відповідає правовим нормам законодавства України. Оскільки така винагорода мала вираховуватись у розмір 4% від посадового окладу за кожен вихід на бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30% посадового окладу на місяць. Також зазначає, що відповідачем розраховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2016-2017 без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась позивачу відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».  
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 позовні вимоги задоволено. 
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування у січні 2012 року, лютому 2012 року, березні 2012 року, квітні 2012 року, травні 2012 року, червні 2012 року, липні 2012 року, вересні 2012 року, жовтні 2012 року, листопаді 2012 року, грудні 2012 року, січні 2013 року, лютому 2013 року, березні 2013 року, травні 2013 року, липні 2013 року, серпні 2013 року, вересні 2013 року, жовтні 2013 року, грудні 2015 року, січні 2016 року, лютому 2016 року, березні 2016 року, квітні 2016 року,  травні 2016 року,  червні 2016 року,  липні 2016 року, серпні 2016 року, вересні 2016 року, жовтні 2016 року, листопаді 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року, серпні 2017 року, вересні 2017 року, жовтні 2017 року, січні 2018 року у заниженому розмірі (5% при законодавчо встановленому розмірі від 10% до 30% посадового окладу).
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за січень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за лютий  2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за березень 2012 року в розмірі 12% посадового окладу, за квітень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за травень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за червень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за липень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за вересень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за жовтень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за листопад 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за грудень 2012 року в розмірі 30% посадового окладу, за січень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за лютий 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за березень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за травень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за липень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за серпень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за вересень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за жовтень 2013 року в розмірі 30% посадового окладу, за грудень 2015 року в розмірі 30% посадового окладу, за січень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за лютий 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за березень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за квітень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу,  за травень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за червень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу,  за липень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за серпень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за вересень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за жовтень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за листопад 2016 року в розмірі 24% посадового окладу, за грудень 2016 року в розмірі 30% посадового окладу, за січень 2017 року в розмірі 16% посадового окладу, за лютий 2017 року в розмірі 30% посадового окладу, за березень 2017 року в розмірі 30% посадового окладу, за квітень 2017 року в розмірі 30% посадового окладу, за травень 2017 року в розмірі 30% посадового окладу, за червень 2017 року в розмірі 28% посадового окладу, за серпень 2017 року в розмірі 20% посадового окладу, за вересень 2017 року в розмірі 12% посадового окладу, за жовтень 2017 року в розмірі 28% посадового окладу, за січень 2018 року в розмірі 30% посадового окладу.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислювалася та виплачувалася - у 2016 році та у 2017 році - грошова допомога на оздоровлення, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України перерахувати ОСОБА_1 суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, включивши суму передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» щомісячної додаткової грошової винагороди за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення та виплатити ОСОБА_1 перераховану суму грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, вирахувавши вже виплачену суму допомоги.
Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі покликається зокрема на те, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, 15 червня 2021 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 , спору між позивачем та Львівським прикордонним загоном щодо зазначених в позовній заяві вимог не було, а питання щодо здійснення у меншому розмірі зазначених у позовній заяві виплат, виникло в кінці липня 2021 року, тобто більше чим через три роки і п`ять місяців після здійснення крайньої виплати спірних сум. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду.
Також зазначає, що відповідно до постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України та додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 позивачу нараховувалась та виплачувалась винагорода за бойове чергування (бойову службу), що становить 5% посадового окладу. З аналізу підпункту 3.17.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрація Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, така виплата не повинна перевищувати 30% посадового окладу, а отже її розмір може бути меншим в залежності від розміру затвердженого фонду грошового забезпечення. 
Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги вважає безпідставними, рішення суду просить залишити без змін.
У відповідності до частини першої статті 311 КАСУ, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Державній прикордонній службі України. Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Львів №154-ОС від 14.05.2021 ОСОБА_1 звільнена з військової служби у зв`язку із закінченням контракту; відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Львів №188-ос від 15.06.2021 з 15.06.2021 виключена зі списків особового складу та знята з усіх видів забезпечення.
Відповідно до архівної довідки від 05.08.2021 №1603/15/П-770, у 2012 році наказом від 08.02.2012 №138 ОСОБА_1 в січні 2012 року виплачено 5% посадового окладу за 18 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 13.03.2012 №279 за лютий 2012 року виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.04.2012 №409 за березень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 3 дні участі у  бойовому чергуванні; наказом від 29.04.2012 №486 за квітень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 9 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 08.06.2012 №668 за травень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 18 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.07.2012 №856 за червень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 14 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 09.08.2012 №970 за липень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 10 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 09.10.2012 №1251 за вересень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.11.2012 №1425 за жовтень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 17 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.12.2012 №1590 за листопад 2012 виплачено 5% посадового окладу за 14 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.01.2013 №13 за грудень 2012 виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; у 2013 році наказом від 12.02.2013 №130 за січень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 18 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.03.2013 №13 за лютий 2013 виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 09.04.2013 №283 за березень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 12 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.06.2013 №430 за травень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 12.08.2013 №591 за липень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 9 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.09.2013 №666 за серпень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 0.10.2013 №743 за вересень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 20 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 08.11.2013 №815 за жовтень 2013 виплачено 5% посадового окладу за 15 днів участі у бойовому чергуванні; у 2015 році наказом від 12.01.2016 №11 за грудень 2015 виплачено 5% посадового окладу за 20 днів участі у бойовому чергуванні; у 2016 році наказом від 10.02.2016 №53 за січень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 18 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.03.2016 №110 за лютий 2016 виплачено 5% посадового окладу за 22 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.04.2016 №169 за березень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 20 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.05.2016 №227 за квітень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 20 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.06.2016 №289 за травень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 21 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.07.2016 №368 за червень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 18 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.08.2016 №445 за липень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 22 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.09.2016 №499 за серпень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 14 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.10.2016 №573 за вересень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 22 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 09.11.2016 №641 за жовтень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 11 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 08.12.2016 №704 за листопад 2016 виплачено 5% посадового окладу за 6 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 06.01.2017 №9 за грудень 2016 виплачено 5% посадового окладу за 22 днів участі у бойовому чергуванні; у 2017 році  наказом від 06.02.2017 №60 за січень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 4 дні участі у бойовому чергуванні; наказом від 09.03.2017 №98 за лютий 2017 виплачено 5% посадового окладу за 10 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 07.04.2017 №129 за березень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 11 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 11.04.2017 №169 за квітень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 9 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 08.06.2017 №219 за травень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 10 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 06.07.2017 №272 за червень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 7 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 06.09.2017 №385 за серпень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 5 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 09.10.2017 №432 за вересень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 3 дні участі у бойовому чергуванні; наказом від 07.11.2017 №480 за жовтень 2017 виплачено 5% посадового окладу за 7 днів участі у бойовому чергуванні; наказом від 10.01.2017 №5 за лютий 2017 виплачено 5% посадового окладу за 19 днів участі у бойовому чергуванні; у 2018 році наказом від 05.02.2018 №9 за січень 2018 виплачено 5% посадового окладу за 16 днів участі у бойовому чергуванні.
Відповідач роз`яснює, що цими наказами ОСОБА_1 призначена винагорода за бойове чергування в розмірі 5% посадового окладу (10% посадового окладу*50%), - в максимальному розмірі, визначеному головним розпорядником бюджетних коштів. 
Окрім того, згідно архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 - 2017 роки останній було виплачено: у серпні 2016 року та серпні 2017 року допомогу на оздоровлення у розмірі 5378,72 грн. та 5398,73 грн., відповідно, без включення до складу місячного забезпечення, як розрахункової величини для обрахунку допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».
Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача щодо виплати винагороди за бойове чергування в меншому розмірі та не виплати допомоги на оздоровлення у серпні 2016 року та серпні 2017 року у повному розмірі звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що адміністрація Держприкордонслужби упорядковала додаткові видів грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України шляхом прийняття Інструкції №425, деталізувавши їх розмір та підстави виплати залежно від певних обставин. Так, виплату передбаченої Постановою КМУ винагороди за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям в розмірі від 10% до 30% посадового окладу за місяць Інструкцією №425 упорядковано таким чином: виплата здійснюється в розмірі 4% посадового окладу за кожне несення служби (напр., за умови несення трьох бойових чергувань розмір винагороди становитиме 4%*3=12% посадового окладу), але не більше 30 відсотків на місяць.
Відтак суд дійшов висновку, що після прийняття Інструкції №425, якою впорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідач при нарахуванні та виплаті винагороди за бойове чергування (бойову службу) повинен був керуватись додатком №25 Постанови №1294 з урахуванням положень Інструкції №425, а не пунктом 7 Постанови №1294.
Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у серпні 2016 року та серпні 2017 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, суд зазначив, що оскаржені виплати входять до складу грошового забезпечення військовослужбовця, що є його заробітною платою. Звернення до суду з позовом про стягнення належних працівникові сум заробітної плати не обмежуються будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Окрім того, суд зазначив, що для позивачки, як військовослужбовця Державної прикордонної служби за контрактом, щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889 в розумінні положень статті 9 Закону №2011-ХІІ та Постанови №1294 була одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки: - виплачувалася щомісяця; - мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до окладу; - фактично тільки зростала (з 5378,72 грн. до 5398,73 грн.); - складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця, тому ця винагорода не може вважатись одноразовою чи такою, що носить тимчасовий характер. Суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не включив суми щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого 2016-2017 роках обчислював грошову допомогу на оздоровлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 (далі Постанова №1294, була чинною до 28.02.2018, тобто регулює спірні правовідносини) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до додатку 25 Постанови №1294 військовослужбовці у частинах і підрозділах ракетних військ, у частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони України, розвідувальних(спецпризначення) з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу) від 10 до 30 відсотків посадового окладу.
Пункт 2 Постанови №1294 регламентував, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Міністерством надзвичайних ситуацій, Державною інспекцією техногенної безпеки, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).
Водночас пункт 7 Постанови №1294 визначав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.
Адміністрація Державної прикордонної служби України на виконання Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та Постанови №1294, з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, наказом № 425 від 20.05.2008 затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (чинна на час спірних правовідносин, далі Інструкція №425).
Згідно підпункту 3.17.1. пункту 3.17 розділу ІІІ Додаткові види грошового забезпечення Інструкції №425 військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, екіпажів літаків, вертольотів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, екіпажів кораблів, катерів за час бойового чергування (бойової служби) з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України виплачується винагорода за бойове чергування (бойову службу).
Відповідно до підпункту 3.17.2. пункту 3.17 Інструкції №425 винагорода за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям виплачується в таких розмірах на місяць:
- екіпажів літаків і вертольотів за час бойової служби вночі (22-00 - 6-00), - 5 відсотків посадового окладу за кожний виліт з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України, але не більше 30 відсотків на місяць;
- іншим військовослужбовцям, які згідно з підпунктом 3.17.1 цієї Інструкції мають право на винагороду, а також військовослужбовцям, прикомандированим на прикордонну заставу (відділення відділу прикордонної служби), корабель, катер, судно наказами відповідних начальників (командирів), за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.
Згідно пункту 3.17 Інструкції №425:
3.17.3. Винагорода за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям нараховується від посадових окладів за основною або тимчасовою посадою.
3.17.4. Винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідних начальників (командирів) органу Держприкордонслужби про виплату винагороди. Підставою для видання наказу є рапорт відповідних начальників (командирів) підрозділів, у якому зазначаються військовослужбовці, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби).
3.17.5. Військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), екіпажів літаків, вертольотів, кораблів, катерів, які виконували обов`язки неповний календарний місяць (у зв`язку з призначенням, звільненням (усуненням) з посади, перебуванням у відпустці, на лікуванні, службовому відрядженні, а також з інших поважних причин) та мають право на отримання винагороди за бойове чергування (бойову службу), винагорода виплачується за кожне чергування у розмірах, визначених підпунктом 3.17.2 цієї Інструкції, але не більше 30 відсотків від посадового окладу на місяць.
3.17.6. Винагорода не виплачується військовослужбовцям, які її отримали за попереднім місцем служби, за місяць, у якому вони прибули для подальшого проходження служби в інший орган (підрозділ) Держприкордонслужби, у якому військовослужбовцям установлена виплата цієї винагороди.
3.17.7. Військовослужбовці, які допустили порушення порядку несення бойового чергування (бойової служби), можуть бути позбавлені винагороди за той місяць, у якому було допущене це порушення, наказом відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби.
Таким чином, пункт 7 Постанови №1294 визначав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, виплата таких провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.
Адміністрація Держприкордонслужби упорядковала додаткові видів грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України шляхом прийняття Інструкції №425, деталізувавши їх розмір та підстави виплати залежно від певних обставин.
Так, виплату передбаченої Постановою КМУ винагороди за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям в розмірі від 10% до 30% посадового окладу за місяць Інструкцією №425 упорядковано таким чином: виплата здійснюється в розмірі 4% посадового окладу за кожне несення служби (напр., за умови несення трьох бойових чергувань розмір винагороди становитиме 4%*3=12% посадового окладу), але не більше 30 відсотків на місяць.
Отже, після прийняття Інструкції № 425, якою впорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідач при нарахуванні та виплаті винагороди за бойове чергування (бойову службу) повинен був керуватись додатком №25 Постанови №1294 з урахуванням положень Інструкції №4225, а не пунктом 7 Постанови №1294.
Із матеріалів справи видно, що при виплаті позивачці винагороди за бойове чергування відповідач керувався пунктом 7 Постанови №1294 та нараховував винагороду за бойове чергування/бойову службу в сталому розмірі 5% посадового окладу (незалежно від кількості бойових чергувань військовослужбовця), а не 4% за кожне бойове чергування (але не більше 30%), як це впорядкувала Інструкція №425.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування в розмірі 5% посадового окладу у визначені періоди, оскільки такі призвели до виплати позивачу винагороди за бойове чергування у заниженому розмірі.
Таким чином, суд правильно вважав, що належним засобом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу винагороди за бойове чергування за визначений період в розмірі 30% посадового окладу.
Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у серпні 2016 року та серпні 2017 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).
Наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкція № 260), якою визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Інструкція № 260 діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 30.1 розділу ХХХ Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 30.3 Інструкції № 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», чинна на час виникнення спірних правовідносин, (далі Постанова № 889) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 частини першої вказаної Постанови № 889, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року № 825), яка була чинною до 16 грудня 2016 року), щомісячна додаткова грошова винагорода для військовослужбовців, (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту): з 1 квітня 2013 року - у розмірі до 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі до 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі до 60 % місячного грошового забезпечення.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі  Інструкція №550, яка була чинною до 20 липня 2018 року), відповідно до пункту 1 якої Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Пунктами 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Із матеріалів справи слідує, що розрахунок та виплата позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки здійснювалися без урахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 889.
Судом першої інстанції встановлено, що в період 2016-2017 років позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою № 889, при цьому, така нараховувалася та виплачувалася позивачу безперервно кожного місяця.
У контексті доводів апеляційної скарги щодо порядку нарахування одноразової грошової допомоги для оздоровлення, колегія суддів наголошує, що у даному випадку при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають Закон № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанова № 889, а не підзаконний акт (Інструкція № 260), яка звужує поняття грошового забезпечення та не узгоджується з вимогами Закону № 2011-ХІІ.
З цього приводу слід зазначити, що пунктом 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги для оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Вищезазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо питання складу грошового забезпечення військовослужбовців, викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За висновком Великої Палати Верховного Суду в цій справі, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Крім того, 10 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 825/997/17 вказала, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.
Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, включивши суму передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» щомісячної додаткової грошової винагороди за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.
Що стосується доводів апелянта щодо строку звернення до суду з указаною вимогою, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
В абзаці 1 ч. 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Згідно ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 9 Закону України № 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» №1774-VIII, зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У постанові від 21 листопада 2018 року (справа №824/166/15-а) Верховний Суд, аналізуючи норми, зокрема, ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, п. 33.1 Інструкції, дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу.
Аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.
Таким чином, позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12 червня 2020 року по справі № 818/1106/16.
З урахуванням наведеного вище наведене, колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивача до суду із такими вимогами не обмежується будь-яким строком.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 380/14103/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року