ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2022 р.           Справа№ 910/5704/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Барсук  М.А. 
 
за участю секретарся судового засідання Яценко І.В.
представники сторін згідно з протоколом судового засідання від 13.06.2022: 
від позивача: Стеценко Т.М.; Саад Шаді Мухамед; 
від відповідача-1: Цирулевська М.В.;
від відповідача-2: Забродський В.В.;
від третьої особи: Забродський В.В.
розглянувши апеляційну скаргу Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 (повний текст рішення складено 24.09.2021)
у справі № 910/5704/21 (суддя - Бондарчук В.В.)
за позовом Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед"
до            1.            Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбент"
              2.            Дочірнього підприємства "Компанія Інтерсервіс"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1            - Товариство з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест"
про            визнання правочину удаваним, переведення прав та обов`язків покупця, визначення розміру та частки статутного капіталу,

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
Короткий зміст позовних вимог   
Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») (далі ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited»), позивач, скаржник, апелянт) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбент»  (далі ТОВ «Укрбент», відповідач-1) та  Дочірнього підприємства «Компанія Інтерсервіс»  (далі ДП «Компанія Інтерсервіс», відповідач-2) про (з урахуванням заяви про залишення без розгляду позову в частині):
- визнання договору безоплатного відчуження частки (корпоративних прав), укладеного 03.04.2018 між  ДП «Компанія Інтерсервіс»  та  ТОВ «Укрбент», договором купівлі-продажу частини частки  у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест» (далі ТОВ «Даш-Бент Інвест», третя особа, товариство)  у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, що складає 2 250 000,00 грн;
- переведення на ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») прав та обов`язків покупця частки  ТОВ «Даш-Бент Інвест» у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, що складає 2 250 000,00 грн;
- визначення розміру статутного капіталу  ТОВ «Даш-Бент Інвест»  в сумі 2 500 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір безоплатного відчуження частки (корпоративних прав) від 03.04.2018 є удаваним, оскільки між відповідачами насправді укладено договір купівлі-продажу. Удаваний правочин, за доводами позивача, укладений з метою ухилення від обов`язку щодо вчинення дій на реалізацію переважного права позивача на придбання частки у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест», ураховуючи, що ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited»), є учасником третьої особи.

Короткий зміст заперечень проти позову 
ТзОВ «Укрбент» заперечувало проти задоволення позову, мотивуючи відсутністю ознак удаваності договору безоплатного відчуження частки (корпоративних прав) від 03.04.2018, укладеного між відповідачами -1 та -2, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження платності цього правочину. Крім того, відповідач-1 зазначав, що кінцевим бенефіціарним власником відповідачів -1 та -2 є одна особа.
ДП «Компанія Інтерсервіс» заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на те, що допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача, останнім не надано. Крім того, відповідачем-2 заявлено про застосування до позовних вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності.    
ТзОВ «Даш-Бент Інвест» у запереченнях на позовні вимоги ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») посилалось на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки  наданими позивачем доказами спростовується твердження про прибутковість та значну вартість активу, який безоплатно було передано відповідачем-2 на користь відповідача-1.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/5704/21 у задоволенні позовних вимог ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умовами спірного договору безоплатного відчуження (передачі) частки (корпоративних прав) від 03.04.2018 не передбачено набуття відповідачем-1 у власність частки у статутному капіталі третьої особи за винагороду/оплату на користь відповідача-2, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що  ТОВ «Укрбент»  сплатило на користь  ДП «Компанія Інтерсервіс»  грошові кошти за відчуження (передачу) частки (корпоративних прав) у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест».
На переконання суду першої інстанції, обставини, за яких можна дійти до беззаперечного висновку, що оспорюваний договір дарування укладено між відповідачами з метою приховати інший правочин, у даному випадку, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест», не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та спростовані встановленими судом обставинами.
За висновками суду першої інстанції, зважаючи на недоведеність доводів позивача про удаваність спірного договору, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про переведення прав та обов`язків покупця та визначення загального розміру частки, належної позивачу.   

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/5704/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази позивача, не описано мотиви та підстави їх неприйняття, про докази позивача взагалі не зазначено. За доводами апеляційної скарги, при дослідженні питання удаваності спірного правочину, суд першої інстанції зазначив про відсутність платіжного доручення, в той час як необхідно було встановлювати обставини укладення спірного договору, передумови, які існували на дату його укладення, поведінку сторін та інші фактори, які мають значення для справи. 
Крім того, 09.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору, які долучені до матеріалів справи. 

Узагальнені доводи відзиву та заперечень на апеляційну скаргу
Відповідачі та третя особа скористалися своїм правом на подання письмових відзивів на апеляційну скаргу. 
Так, 28.12.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу (надіслані засобами поштового зв`язку),  які прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України. 
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі та третя особа заперечують проти доводів позивача та просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Позиція відповідачів та третьої особи зводиться до відсутності ознак удаваності спірного договору від 03.04.2018, укладеного між відповідачами, оскільки відчуження частки (корпоративних прав) відбулося саме безоплатно, докази протилежного відсутні. Також, за доводами відзивів на апеляційну скаргу, укладення договору саме безоплатного відчуження частки у статутному капіталі третьої особи обумовлено тим, що кінцевим бенефіціарним власником відповідачів є одна і та ж особа, а наявними у справі доказами спростовується твердження позивача про прибутковість та значну вартість активу, який безоплатно було передано відповідачем-2 на користь відповідача-1.
Крім того, відповідачем-2 заявлено про застосування до позовних вимог позивача наслідки спливу позовної давності на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України.
Також, 13.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 та третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору стосовно способу захисту порушеного права, які долучені до матеріалів справи. 

Узагальнені доводи відповіді на відзив 
25.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилався на: 
- правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.10.2021 по справі № 912/3747/20; 
- оспорюваний правочин є оплатним, оскільки позивачем було сплачено 2,5 млн.грн, а доводи сторін про безоплатне набуття скаржником 100% частки - не відповідає дійсним обставинам справи; 
- строк позовної давності - не пропущений, і відповідно, не підлягають застосуванню; 
- сторонами приховано реальний розмір вартості правочину, а тому сума коштів , внесена позивачем на депозитний рахунок - є достатньою для договору безоплатного відчуження. 

 Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до  Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Ткаченко Б.О., суддів: Гаврилюк О.М., Барсук М.А. 
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, апеляційний господарський суд, відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, вважає за необхідне витребувати матеріали даної справи у суду першої інстанції та відкласти вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва справу №910/5704/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
10.11.2021 від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/5704/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 задоволено клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021  у справі № 910/5704/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емсембла Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 у справі № 910/5704/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2021, розгляд справи призначено на 26.01.2022.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. з 17.01.2022 по 31.01.2022на лікарняному, 26.01.2022  судового засідання не відбулось.
Зважаючи на вищенаведене, після виходу головуючого судді Ткаченка  Б.О. з лікарняного та з відпустки, справа має бути призначена до розгляду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 розгляд справи призначено на 23.02.2022.
09.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла письмова промова у справі № 910/16166/19, яка долучена до матеріалів справи. 
В судовому засіданні 23.02.2022 у розгляді справи оголошено перерву до 14.03.2022.
Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Отже, судове засідання у справі № 910/5704/21 призначене на 14.03.2022 - не відбулося. З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд вважає за необхідне визначити іншу дату та час проведення наступного судового засідання у цій справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 розгляд справи призначено на 26.05.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2022 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 у справі № 910/5704/21, у розгляді справи оголошено перерву до 13.06.2022. 

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
           В судовому засіданні 10.02.2022 представник позивача надав пояснення по суті спору та по суті апеляційної скарги,  просив апеляційну скаргу - задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати та  ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Представники позивача в судовому засіданні 13.06.2022  підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Представники відповідачів та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили в її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
          Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до статуту Товариства з обмеженою діяльністю «Даш-Бент Інвест» (редакція затверджена загальними зборами учасників  ТОВ «Даш-Бент Інвест», рішення яких оформлені протоколом № 01/04/2018 від 02.04.2018) учасниками товариства є:  Дочірнє підприємство «Компанія Інтерсервіс»  (90 % в статутному капіталі) та Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») (10 % в статутному капіталі).
           03.04.2018 між  Дочірнім підприємством «Компанія Інтерсервіс»  (відчужувач) та  Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбент»  (набувач) укладено договір безоплатного відчуження (передачі) частки (корпоративних прав).
          Відповідно до п. 1.1. договору, відчужувач зобов`язався безоплатно передати у власність набувача належне йому на праві приватної власності частку, а також корпоративні права, що з неї випливають, у статутному капіталі  Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест», яка становить 90 % статутного капіталу товариства, що складає 2 250 000,00 грн. а набувач зобов`язується безоплатно прийняти таку частку в статутному капіталі товариства в порядку, визначеному даним договором.
          Згідно п. 2.1. договору, право власності на частку та корпоративні права, що з неї випливають, переходять до набувача з моменту набрання чинності даним договором. Наслідком набрання чинності даним договором є проведення державної реєстрації відповідних змін до установчих документів (статуту) товариства, пов`язаних із зміною складу учасників  Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест».
          Пунктом 2.2. договору передбачено, що з моменту укладення даного договору відчужувач втрачає всі права та обов`язки щодо належної йому частки у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест»  у розмірі 90 %. Відповідно з моменту набрання чинності даним договором набувач набуває прав та обов`язків учасника даного договору як власника частки, яка становить 90 % статутного капіталу товариства.
          В п. 5.1. договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, передбачених в п. 2.1. даного договору, мають місце такі юридично значимі наслідки: усі права та обов`язки відчужувача як власника частки переходять до набувача; відчужувач втрачає усі права та обов`язки як власника частки, що становить 90 % статутного капіталу товариства, а набувач набуває відповідні права та обов`язки; набувач як власник частки, що становить 90 % статутного капіталу товариства, стає новим учасником товариства і набуває правосуб`єктності, що випливає із цього.
          Даний договір є укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. Даний договір є, в тому числі, актом прийому-передачі частки у статутному капіталі  Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест»  (п. 7.1. та п. 7.2. договору).
           03.04.2018 відбулися загальні збори учасників  Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест», рішення яких оформлені протоколом № 03/04/2018, на яких були присутні представники ДП «Компанія Інтерсервіс»  та  ТОВ «Укрбент», а представники ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») на збори учасників - не з`явилися. 
          Загальними зборами учасників  ТОВ «Даш-Бент Інвест» 03.04.2018 було прийнято, зокрема, рішення: у зв`язку з укладенням договору безоплатного відчуження (передачі) частки (корпоративних прав) у статутному капіталі товариства визначити та затвердити наступний склад учасників  ТОВ «Даш-Бент Інвест»  та розмір їх часток:  ТОВ «Укрбент», частка в статутному капіталі 90 %, внесок до статутного капіталу - 2 250 000,00 грн, та ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited»), частка в статутному капіталі 10 %, внесок до статутного капіталу - 250 000,00 грн. Затверджено відповідну редакцію статуту товариства із зазначенням відповідних власників та розміру їх часток у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест».
          З матеріалів справи вбачається, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що договір безоплатного відчуження (передачі) частки (корпоративних прав) від 03.04.2018 - є удаваним, оскільки укладений між відповідачами з метою приховування реального правочину, а саме договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) у статутному капіталі  
ТОВ «Даш-Бент Інвест».
          Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позову, зазначають, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати цього правочину, у зв`язку з чим договір безоплатного відчуження (передачі) частки (корпоративних прав) від 03.04.2018 не містить ознак удаваності. Крім того, відповідачами надано пояснення щодо мотивів укладення договору саме безоплатного відчуження частки у статутному капіталі товариства, а також викладено доводи на спростування тверджень позивача щодо прибутковості та значної вартості активу, який безоплатно було передано відповідачем-2 на користь відповідача-1 за спірним договором.

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 ГПК України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами ГПК України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є вимоги про визнання договору безоплатного відчуження частки (корпоративних прав) від 03.04.2018 договором купівлі-продажу, про переведення, як наслідок, на ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») прав та обов`язків покупця частки  ТОВ «Даш-Бент Інвест» у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, що складає 2 250 000,00 грн, та визначення за ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») 100 % розміру частки у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест», що становить 2 500 000,00 грн.
Вказані вимоги обґрунтовані позивачем удаваністю спірного договору, дійсне укладення між відповідачами договору купівлі-продажу, наслідком чого має стати переведення на ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» прав та обов`язків покупця частки  ТОВ «Даш-Бент Інвест» у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, із визначенням за позивачем частки у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест» в загальному розмірі 100 %.
Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частиною першою  статті 626 Цивільного кодексу України  визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Стаття 203 Цивільного кодексу України  встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Частинами 1-3, 5 та 6  статті 203 Цивільного кодексу України  встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до  статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із  статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як слідує з умов договору, укладеного 03.04.2018 між відповідачами, відчуження (передача) частки (корпоративних прав) у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест» носить безоплатний характер.
Відповідно до  статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Натомість, обґрунтовуючи удаваність спірного договору, позивач зазначає, що відповідачі при укладенні такого договору приховали реальний правочин, а саме - договір купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.06.2018 у справі №910/19473/17).
Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи "в парі" з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням  Цивільного кодексу України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в  ст. 203  Цивільного кодексу України.
Відтак, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основною обставиною, яка підлягає встановленню судом у даній справі, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні спірного договору та з`ясування питання про те, чи не укладено спірний договір з метою приховання іншого договору, зокрема, договору купівлі-продажу.
Таким чином, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-1026цс16, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №707/1541/16-ц, від 06.06.2018 у справі №910/19473/17, від 13.02.2020 у справі № 761/12145/17).
Водночас, для належного обґрунтування удаваності договору безоплатного відчуження, позивач повинен довести, що свідомі дії відповідачів при укладенні спірного договору були спрямовані саме на досягнення платної передачі у власність майна, а не безоплатної, як це передбачено спірним договором (висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 911/106/20).
Відтак, з огляду на обставини даної справи, стверджуючи, що спірний договір насправді є договором купівлі-продажу, позивач повинен довести належними засобами доказування, визначеними ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України:
- факт укладання спірного правочину, який є удаваним;
- спрямованість волі відповідачів на встановлення цивільно-правових відносин купівлі-продажу, а не відносин дарування частки у статутному капіталі товариства;
- виникнення у відповідачів прав та обов`язків покупця та продавця.
Суть спору у даній справі зводиться до наявності або відсутності між сторонами відносин купівлі-продажу частки (корпоративних прав) у статутному капіталі товариства та виникнення або відсутність у відповідачів прав та обов`язків покупця та продавця. Дане питання є визначальним для правильного вирішення спору у даній справі.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір дарування, як і договір купівлі-продажу, мають споріднену правову спрямованість - передачу відповідного майна у власність іншої особи. Водночас, основною ознакою договору дарування є передача майна у власність обдарованого саме безоплатно. Натомість, відносини купівлі-продажу передбачають передачу відповідного майна у власність іншої особи на оплатній основі.
За вказаних обставин, з огляду на суть спору, у даній справі позивач має довести існування дійсного наміру ДП «Компанія Інтерсервіс» передати ТОВ «Укрбент» частку у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест» саме на оплатній основі, виникнення у ТОВ «Укрбент» обов`язку зі сплати та вчинення безпосередніх дій по оплаті переданої частки.
Разом із тим, як вірно встановлено судом першої інстанції і що перевірено судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, умовами спірного договору не передбачено набуття відповідачем-1 у власність частки у статутному капіталі за винагороду на користь відповідача-2, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження того, що  ТОВ «Укрбент»  повинно було сплатити та/або сплатило на користь  ДП «Компанія Інтерсервіс»  грошові кошти чи здійснило будь-яке майнове відшкодування за відчуження (передачу) частки (корпоративних прав) у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест».
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду відносно безпідставності доводів позивача щодо вартості відчуженої частки у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест», з посиланням на річні баланси за 2017 рік  Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест»  та  Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», оскільки вказаним не підтверджується ні вартість відчуженого активу, ні оплатність спірного договору. Більше того, зазначені доводи та надані позивачем документи не впливають на правову природу спірного правочину та не можуть свідчити про його удаваність.  
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не спростовано належними засобами доказування  послідовні, логічні та взаємоузгоджені доводи відповідачів та третьої особи щодо намірів та мотивів саме безоплатного передання у дар частки (корпоративних прав) у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест» (в тому числі, доводи щодо однієї і тієї ж особи, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність відповідачів, третьої особи та ПАТ «Дашуківські бентоніти», відомості щодо чого містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). 
Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що відсутні будь-які  статутні заборони укладення між відповідачами договору саме безоплатного відчуження частки у статутному капіталі товариства.
Так, відповідно до ч. 2  ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правоідносин),  відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.
Пунктами 8.8, 9.1.4 статуту  ТОВ «Даш-Бент Інвест»  передбачено право учасника здійснити відчуження - продати чи іншим чином відступити - свою частку (її частину) у статутному капіталі одному чи кільком іншим учасникам та третім особам у статутному капіталі у порядку, встановленому статутом та чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 2.4 статуту ДП «Компанія Інтерсервіс», відповідач-2 має право від свого імені укладати на території України та за її межами будь-які не заборонені законами місця укладання чи виконання угоди та інші юридичні акти з будь-якими українськими та іноземними юридичними та фізичними особами.
Згідно із пунктом 3.3 статуту ТОВ «Укрбент», відповідач-1 має право від свого імені укладати будь-які правочини, розпоряджатися своїм рухомим та нерухомим майном, набувати майнових та особистих немайнових прав і нести обов`язки.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними та обґрунтованими висновками суду першої інстанції  про те, що обставини, за яких можна дійти до беззаперечного висновку, що оспорюваний договір дарування укладено між відповідачами з метою приховати інший правочин, у даному випадку, договір купівлі-продажу частки у статному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест», - не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та спростовані встановленими під час розгляду справи обставинами, у зв`язку з чим вимога позивача у цій частині задоволенню не підлягає. 
Стосовно позовних вимог позивача про переведення на нього прав та обов`язків покупця частки у статутному капіталі  ТОВ «Даш-Бент Інвест» та визначення загального розміру статутного капіталу ТОВ «Даш-Бент Інвест», апеляційний господарський суд зазначає наступне. 
Частиною 3  статті 53 Закону України «Про господарські товариства»  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правоідносин) визначено, що учасники товариства користуються переважним правом саме купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права.
Аналогічні положення містить пункт 8.8 статуту  ТОВ «Даш-Бент Інвест».
Відповідно до частини 4 статті 362 Цивільного кодексу України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.
За вказаних обставин, враховуючи, що доводи скаржника про існування між відповідачами правовідносин купівлі-продажу частки - не знайшли свого підтвердження, з огляду на похідний характер вимог про переведення прав та обов`язків покупця та визначення загального розміру частки у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест», суд першої інстанції правомірно відмовив в позові і в зазначеній частині.  
Інші доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі та висловлені в судових засіданнях його представниками, не мають доказового значення та не можуть бути предметом дослідження  у даній справі. Крім того, в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що  у відповідних судових справдженнях у справах №910/8709/18, № 910/8711/18, № 910/13230/18, № 910/4932/19, № 810/5081/18 за участю тих же осіб, що і по даній справі, було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог, зокрема: 
- у справі  №910/8709/18 рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2018 , яке набрало законної сили, у задоволенні позову Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед"  до Дочірнього підприємства "Компанія Інтерсервіс" про визнання недійсним договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012р., укладеного між Дочірнім підприємством "Компанія Інтерсервіс" та Закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед", - відмовлено з тих підстав, що необґрунтованими є  посилання позивача в якості підстави для визнання договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012р. на перевищення повноважень особою, яка підписала вказаний правочин від імені Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед"; 
- у справі № 910/8711/18 рішенням господарського суду міста Києва від 10.01.2019,яке набрало законної сили, у задоволенні позову Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" до  Приватного підприємства "Ролон" та Дочірнього підприємства "Компанія Інтерсервіс" про визнання недійсним договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 22.11.2012, укладений між Закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" та Приватним підприємством "Ролон", визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 03.12.2012, укладений між Приватним підприємством "Ролон" та Дочірнім підприємством "Компанія Інтерсервіс - відмовлено з тих підстав, що проаналізувавши зміст довіреності, на підставі якої третьою особою-1 було підписано від імені позивача договір зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012, ОСОБА_1 мав повноваження на укладання будь-якого договору, в тому числі, з приватними компаніями та відповідно у даному випадку діяв у межах наданих повноважень, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача як на підставу  для визнання недійсним договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю від 18.10.2012 на перевищення повноважень особою, яка підписала вказаний правочин від імені Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед"; 
- у справі  № 910/13230/18 рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2021, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "ЕМСЕЛБА ЛІМІТЕД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест" про  визнання  недійсними рішень  загальних зборів  учасників  товариства, які були оформлені протоколами  від 02.04.2018 №01/04/2018, від 02.04.2018 №02/04/2018, від 03.04.2015 №03/04/2018 - відмовлено повністю з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування обставин при прийнятті оскаржуваних рішень загальних зборів учасників товариства, з якими закон пов`язує їх недійсність; 
- у справі № 910/4932/19 рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2019, яке набрало законної сили, у задоволенні позову Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" до приватного підприємства "Ролон" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання незаконним набуття права власності приватним підприємством "Ролон" на частку 55% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест", що дорівнює 1 375 000,00 грн., а також на корпоративні права, що випливають з частки, на підставі договору зворотної купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Даш-Бент Інвест" від 22.11.2012 року між закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" та приватним підприємством "Ролон" - відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вини та обставин, з якими закон повязує нікчемність правочину внаслідок порушення публічного порядку - спрямованості  на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 
Стосовно справи № 810/5081/18, то суд апеляційної інстанції зазначає, що у вказаній справі ухвалою Окружного адміністративного суду від 17.02.2020 провадження у справі за позовом Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» до державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Петрик Анастасії Віталіївни,  про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Петрик Анастасії Віталіївни №10711050038026118 від 03.04.2018 року, державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме - зміна складу або інформації про засновників ТОВ «Даш-Бент Інвест», визнанян протиправною та скасування реєстраційної дії державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Петрик Анастасії Віталіївни №10711070039026118 від 03.04.2018 року, внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, а саме - зміна керівника юридичної особи ТОВ «Даш-Бент Інвест», визнання протиправною та скасування реєстраційної дії державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Петрик Анастасії Віталіївни №10711050040026118 від 03.04.2018 року, державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме - зміна місцезнаходження, зміна складу або інформації про засновників ТОВ «Даш-Бент Інвест з закрито, а отже жодних висновків у вказаній справу судом адміністративної юрисдикції не здійснювалось. .
Окрім того, суд апеляційної інстанції наголошує на наступному. 
Як зазначалось вище, специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи "в парі" з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням    ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в         ст. 203 ЦК України. 
Зокрема, Закрита акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбент»   та  Дочірнього підприємства «Компанія Інтерсервіс»   про (з урахуванням заяви про залишення без розгляду позову в частині), в якому просила визнати, зокрема,  договір  безоплатного відчуження частки (корпоративних прав), укладеного 03.04.2018 між  ДП «Компанія Інтерсервіс»  та  ТОВ «Укрбент», договором купівлі-продажу частини частки  у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест»  у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, що складає 2 250 000,00 грн.  
Також, доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 05.04.2018 на частку позивача в статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест», а також на усі майнові права корпоративні права, що випливають із частки - накладено арешт, а також наявність кримінальних проваджень - судом апеляційної інстанції відхиляються саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані доводи не впливають на висновки суду апеляційної інстанції в контексті спірних правовідносин учасників спору. 

Окрім того, стосовно заявленого до застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною трирічною позовною давністю.Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (ст. 362 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"). 
Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України  від 01.12.2004 N 18-рп/2004    (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просив суд у позові, відповідачами не порушено, і суд першої інстанції відмовив позивачу у позові по суті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.
Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.10.2021 по справі № 912/3747/20, судом апеляційної інстанції визнаються необгрунтованми, оскільки висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками суду касаційної інстанції у вказаній постанові, а саме: 
- Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами; 
- Договір дарування, як і договір купівлі-продажу мають споріднену правову спрямованість - передачу відповідного майна у власність іншої особи. Основною ознакою договору дарування є передача майна у власність обдарованого саме на безоплатній основі. Натомість відносини купівлі-продажу передбачають передачу відповідного майна у власність іншої особи на оплатній основі; 
- Так, відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. При цьому згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; 
- При цьому відповідно до природи удаваного правочину, той правочин, який приховує реальні відносини між сторонами, має скоріше формальний характер та не спрямований на настання правових наслідків, що випливають із такого удаваного правочину. Тому реальна вартість переданого майна може відрізнятись від тієї, яка вказана в Договорі дарування; 
- відтак, у цій справі позивач має довести існування дійсного наміру особи передати акції ПрАТ "Весна" іншій особі на оплатній основі та вартість таких акцій. А відповідачі (сторони Договору дарування) мають довести справжність своїх намірів щодо безоплатного передання у дар акцій; 
- суди попередніх інстанцій встановили, що укладений відповідачами Договір дарування відповідає вимогам закону щодо договору дарування, зокрема статтям 717 та 718 ЦК. Зокрема, Договір не містить положень щодо оплатності (передачі набувачем ЦП коштів або іншого майна в обмін на отримані ним ЦП), що є характерним для договорів купівлі-продажу; 
- тому встановити факт усної домовленості про оплату та сам факт оплати, яка зазвичай відбувається у готівковій формі та за відсутності свідків, або з використанням інших, більш складних способів, дуже складно або неможливо; 
- відтак, доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо); 
- предметом доказування у цій справі є встановлення судом обставин, які можуть свідчити про удаваність правочину, та обставин, які це спростовують (мотивів дарування акцій).
В свою чергу, суд апеляційної інстанції в межах розгляду даної справи № 910/5704/21, дослідивши обставини справи в сукупності з наявними у матеріалах справи доказами дійшов висновку, що позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не було доведено належними, допустимими доказами, що правовою природою оспорюваного позивачем правочину є саме правочин купівлі - продажу, як не доведено і формальність оспорюваного правочину та ненастання правових наслідків за ним, як не доведено і існування дійсного наміруДП «Компанія Інтерсервіс» передати ТОВ «Укрбент» частку у статутному капіталі ТОВ «Даш-Бент Інвест» саме на оплатній основі та вартість такої передачі саме у заявленому позивачем розмірі. Крім того, матеріалами справи не підтверджується, як не встановлено і за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції, що сторони осорюваного позивачем договору дарування  мали певну домовленість щодо відчуженян частки саме на оплатній основі, навпаки, відповідачами доведено зроумілий мотив укладення договору дарування. 
Отже,  за наслідками розгляду справи, суд апеляційної інстанції не встановив  обставин, які можуть свідчити про удаваність оспорюваного правочину, а позивачем таких обставин не було доведено в розумінін ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким  у задоволенні позовних вимог   Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбент»   та  Дочірнього підприємства «Компанія Інтерсервіс»   про (з урахуванням заяви про залишення без розгляду позову в частині)  визнання договору безоплатного відчуження частки (корпоративних прав), укладеного 03.04.2018 між  ДП «Компанія Інтерсервіс»  та  ТОВ «Укрбент», договором купівлі-продажу частини частки  у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест» (далі ТОВ «Даш-Бент Інвест», третя особа, товариство)  у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, що складає 2 250 000,00 грн, переведення на ЗАКзОВ «Емселба Лімітед» («Emselba Limited») прав та обов`язків покупця частки  ТОВ «Даш-Бент Інвест» у розмірі 90 % від загального розміру статутного капіталу, що складає 2 250 000,00 грн, визначення розміру статутного капіталу  ТОВ «Даш-Бент Інвест»  в сумі 2 500 000,00 грн. - відмовлено повністю. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення  Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 у справі №  910/5704/21, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення  Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 у справі №  910/5704/21, і дію оскаржуваного рішення зупинено, а оскільки за наслідками апеляційного розгляду справи оскаржуване рішення залишено без змін, відповідно, його дія підлягає поновленню. 
  
Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Закритої акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 у справі №  910/5704/21 - залишити без задоволення. .
2. Рішення Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 у справі №  910/5704/21 -   залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва  від 20.09.2021 у справі №  910/5704/21.
4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за  Закритою акціонерною компанією з обмеженою відповідальністю "Емселба Лімітед". 
5. Матеріали справи №910/5704/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                М.А. Барсук

Повний текст постанови підписано 27.06.2022.