ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3018/22 Справа № 932/13267/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Заворотного К.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
                         ОСОБА_1 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного реєстратора відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиної Марії Олександрівни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору — ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про оскарження дій та рішень державного реєстратора, - 

                                       ВСТАНОВИЛА: 
       У вересні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до державного реєстратора відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиної Марії Олександрівни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору -  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на предмет оскарження дій та рішень державного реєстратора, обґрунтовуючи його тим, що 18 березня 2014 року між  ОСОБА_3  та  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2  був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., за реєстр. № 796, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали співвласниками по 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності позивачів на квартиру було зареєстровано 18 березня 2014 року.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 18 березня 2014 року між  ОСОБА_3  та  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено /т.1 а.с. 22-24/. Зазначене рішення суду набрало законної сили
       27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиної Марії Олександрівни із заявами про скасування права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 відповідачем були ухвалені рішення про скасування права власності позивачів на спірну квартиру. 31 липня 2019 року позивачами було отримано інформацію (витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, згідно якого станом на 27 лютого 2019 року проведено скасування права власності на квартиру за позивачами та поновлено попередній запис про право власності за ОСОБА_3 .
       Позивачі з цими рішеннями державного реєстратора не погоджуються, вважають їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки ОСОБА_1 , в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не є заявником, а реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно в порядку взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень без подання заяв у сфері державної реєстрації прав. Окрім того, при скасуванні права власності попередній власник не стає автоматично власником, оскільки для цього необхідно проводити нову реєстрацію права власності та подавати відповідні документи, зокрема, оригінал документу про право власності, якого у ОСОБА_1 не було. Крім того, відповідачем були внесені зміни до попереднього запису про право власності, змінено реквізити документу на підставі якого була проведена первинна реєстрація права власності, а час державної реєстрації та прийняття рішення про державну реєстрації відрізняються. Тобто відповідачем був фактично створений новий запис про право власності на спірну квартиру та змінено відомості реєстраційної дії в незаконний спосіб. На думку позивачів, відповідач без державної реєстрації права власності, без прийняття рішення про державну реєстрацію, було актуалізовано у Реєстрі (створено новий запис) інформацію про право власності на квартиру, відповідно до якої власником квартири на теперішній час є ОСОБА_3 .
       Виходячи з наведених обставин позивачі просять суд скасувати рішення державного реєстратора про скасування права власності за позивачами на спірну квартиру, визнати дії відповідача щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 5019116 про право власності ОСОБА_3 на квартиру незаконними та скасувати запис у розділі «Актуальна інформація про право власності» про право власності на квартиру за ОСОБА_3 .
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. 
       Визнано неправомірним та скасовано рішення про державну реєстрацію від 27 лютого 2019 року № 45722836 щодо скасування права власності ОСОБА_2 на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте державним реєстратором відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиною Марією Олександрівною.
       Визнано неправомірним та скасовано рішення про державну реєстрацію від 27 лютого 2019 року № 45725371 щодо скасування права власності ОСОБА_3 на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте державним реєстратором відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиною Марією Олександрівною.
       Скасувано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у розділі «Актуальна інформація про право власності» запис № 5019116 про право власності ОСОБА_3 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
       Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.165-169 Том ІІІ).
       Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, апеляційну скаргу задовольнити та ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що рішення суду від 06 грудня 2016 року є підставою для проведення державної реєстрації права власності за ним на спірну квартиру, а задоволення позовних вимог не може призвести до відновлення права власності позивачів на спірну квартиру, натомість проведення такої державної реєстрації є фактичним виконанням рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року (а.с.170-176 Том ІІІ).
       27 травня 2022 року, на виконання вимог ст. 360 ЦПК України, державним реєстратором Рощиною М.О. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначила, що вчинила ці записи у відповідності до ст.ст. 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п.46-54 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, при цьому вважає, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки управління з питань реєстрації є структурним підрозділом виконкому міської ради, в даному випадку Криворізької міської ради.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року, по справі № 200/5083/14-ц, яке залишено без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2017 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 18 березня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 /т.1 а.с. 174-176, 185-189/.
       Постановою Верховного суду від 30 липня 2020 року вищевказані судові рішення залишено без змін /т.1 а.с. 242-245/.
       Отже, рішення суду про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, після його перегляду в апеляційному порядку, набрало законної сили 30 січня 2019 року.
       З резолютивної частини вказаного рішення вбачається, що судом визнано недійсним правочин, а саме договір дарування квартири  АДРЕСА_2 . В решті позову - відмовлено. При цьому встановлено, що суд першої інстанції не вирішував питання про скасування державної реєстрації права власності за договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., за реєстр. № 796. Така позовна вимога позивачем ОСОБА_1 не заявлялась і судом не розглядалась. Водночас суд не вирішував питання про застосування реституції як правового наслідку недійсності правочину. Застосувати реституцію у разі визнання договору дарування недійсним (фіктивним), позивач не просив, а суд не досліджував це питання та в резолютивній частині рішення не зазначив про повернення сторін договору у первісний стан.
       27 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав державному реєстратору відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради ОСОБА_4 заяви про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо скасування права власності на квартиру за адресою  АДРЕСА_2 , зареєстровану за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ..
       За результатами розгляду заяв ОСОБА_4 самостійно ухвалила рішення про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/2 частці на кожного).
       При цьому було поновлено попередній запис про право власності № 5019116 від 18 березня 2014 року, згідно якого власником квартири знову став ОСОБА_3 , частка 1 (т.1 а.с. 91,92).
       Однак між записом, який зроблено в реєстрі нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. та записом, який поновлено державним реєстратором Рощиною М.О., судом встановлені відмінності, що може свідчити про те, що запис не було поновлено в автоматичному режимі, тобто могло мати місце редагування запису про право власності, що фактично прирівнюється до проведення нової державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , тобто державний реєстратор діяла за межами своїх повноважень.
       Отже, задовольняючи частково позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор вийшла за межі своїх повноважень, прийнявши самостійне рішення про скасування державної реєстрації та поновлення права власності попереднього власника майна, за відсутності чіткого визначення у судовому рішенні про скасування спірних записів щодо державної реєстрації прав за судовим рішенням, яке не містило прямої на такі дії вказівки, тобто без застосування судом наслідків недійсності правочину у відповідності до ст.ст. 215,216 ЦК України, в порушення вимог ст.24 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, що передбачає відмову у вчиненні державної реєстрації прав та їх обтяжень з підстав скасування документу, на підставі якого проведена така реєстрація, а не визнання правочину недійсним, яким є в даному випадку договір дарування.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з висновком про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визнання неправомірними та скасування рішень про державну реєстрацію від 27 лютого 2019 року за №№ 45722836, 45725371 щодо скасування права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири за кожним, прийняте державним реєстратором відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиною М.О.; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у розділі “Актуальна інформація про право власності” запису №5019116 про право власності ОСОБА_3 на квартиру  АДРЕСА_2 .
       При цьому судом першої інстанції вірно застосовані норми ст.ст.2,10,18,24,26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, Порядок скасування реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з чим погоджується і колегія суддів та відзначає, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року, яке набрало законної сили з постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, ухвалено за негаторним позовом, сфера застосування якого існує для усунення порушень права власності, які перешкоджають використанню майна її законним власником, але не позбавляють його володіння цим майном, і не є безумовним застосуванням реституції приведення сторін правочину у попередній стан, враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 у справі №200/5083/14-ц такі вимоги не заявлялись, а тому таке судове рішення носить суто інформативний характер з поновлення порушеного права власності на нерухоме майно та до примусового виконання не підлягає, відмінно від судових рішень за віндикаційними позовами, які, власне, і забезпечують приведення встановлених судами фактів відновлення порушеного права за негаторними позовами в дію шляхом примусового виконання таких судових рішень за віндикаційними позовами.
       Крім того, судом першої інстанції вірно відзначено, з чим також погоджується і колегія суддів, що вимоги ст.ст.24,26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” передбачають проведення державної реєстрації саме на підставі скасування документів, на підставі яких проведена така державна реєстрація, а не недійсних правочинів, наслідком чого є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину, в розумінні ст.ст.203,215,216 ЦК України, що в даному випадку судами не вирішувалось та не може бути застосовано державним реєстратором самостійно, що і потягло у цій справі вихід відповідача за межі її повноважень. 
       Доводи апеляційних скарг колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, які досліджувались судом першої інстанції і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.
       За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від  07 грудня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров