ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 754/13749/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Зотько Т.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати незаконною та скасувати адміністративну постанову від 29.04.2021 року серії 1АВ № 01631463, що винесена інспектором ДПП Канібор О.Ю., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено:
Скасовано постанову серії 1АВ № 01631463 від 29.04.2021 року, складену відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що законодавством передбачено накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі на фізичну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб без встановлення особи, яка керувала ним на час фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції не досліджено те, що факт передачі транспортного засобу у користування іншій особі (в цьому випадку за договором оренди) не є підставою для вибуття з володіння даного транспортного засобу, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови об`єктивно були відсутні.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
17 червня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 29.04.2021 о 22 год. 25 хв., за адресою: м. Київ, Південний міст на правий берег, було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад 012-0519, транспортний засіб «Land Rover Freelander», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищуючи встановлення обмеження швидкості руху на 24 км/год, порушуючи при цьому п. 12.9 (б)  ПДР, затверджених  постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, чи скоїв правопорушення передбачене ч. 1  ст. 122 КУпАП.
Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що в процесі розгляду справи судом було з`ясовано, що позивач 29.04.2021 за кермом автомобіля «Land Rover Freelander», д.н.з. НОМЕР_1 , не перебувала, оскільки вказаний транспортний засіб перебував в оренді у ТОВ «Рейлвагонтранс», а тому враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення даного позову та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням  Кодексу України про адміністративні правопорушення  є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання  Конституції  і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У  статті 7 КпАП України  передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до  ст. 9 КпАП України  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1  ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про дорожній рух»  регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до  ст. 14 вказаного Закону  учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306  затверджено  Правила дорожнього руху  (далі -  ПДР  України).
Відповідно до п. 1.1  ПДР  України останні відповідно до  Закону України «Про дорожній рух»  встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно пп. «б» п. 12.9  ПДР  України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Колегія суддів зазначає, що приписи  ст. 251 КпАП України  визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Частиною 7  статті 258 КпАП України  передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно  статті 9 КпАП України  протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КпАП України).
Згідно ч. 1, абз. 1 ч. 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами  ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію»  полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
Як було встановлено судом першої інстанції, в оскаржуваній постанові зазначено, що 29.04.2021 о 22 год. 25 хв., за адресою: м. Київ, Південний міст на правий берег, було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад 012-0519, транспортний засіб «Land Rover Freelander», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищуючи встановлення обмеження швидкості руху на 24 км/год, порушуючи при цьому п. 12.9 (б)  ПДР, затверджених  постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, чи скоїв правопорушення передбачене ч. 1  ст. 122 КУпАП.
Правопорушення зафіксовано технічним засобом Каскад 012-0519, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням  правил дорожнього руху  з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги». Технічний засіб Каскад 012-0519 має сертифікат відповідності UA.TR.001 22 009-20.
Матеріали справи свідчать, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, як це передбачено п. 2 розд. ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої  наказом МВС України від 13.01.2020 року № 13  (далі - Інструкція).
Щодо посилання позивача на відсутність знаків дорожнього руху на відповідній ділянці дороги, що обмежують максимальну швидкість руху, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 12.4 ПДР Украни в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. 
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що транспортним засобом керувала інша особа, у користування якої передано автомобіль, адже його передано ТОВ «Рейлвагонтранс» за договором оренди транспортного засобу від 03.12.2018 року № 03/12/12/18-ОА, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.
За правилами  ст. 14-2 КпАП України  адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи (ч. 1).
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених  статтею 279-3 цього Кодексу  (ч. 3).
Згідно ч. ч. 1, 2, 4, 5  ст. 279-1 КпАП України  у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій  статті 14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням  Закону України «Про захист персональних даних».
Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою  статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно  ст. 279-3 КпАП України  відповідальна особа, зазначена у частині першій  статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій  статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:
абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій  статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;
абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій  статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів дотримання умов звільнення її від адміністративної відповідальності як власника вказаного транспортного засобу, які передбачені вищенаведеними положеннями  статті 279-3 КпАП України, і вона не посилається на факт вчинення дій, які згідно цієї статті необхідно вчинити для звільнення її від відповідальності.
При цьому, на відміну від приписів  ст. 14-1 КпАП України, норми  ст. 14-2 КпАП України  були чинними на момент складення оскаржуваної постанови та є чинними на даний час, неконституційними не визнавались, у зв`язку з чим правомірно застосовані в межах спірних правовідносин.
Щодо аргументів ОСОБА_1 про передачу транспортного засобу на умовах оренди ТОВ «Рейлвагонтранс» на підставі відповідного договору колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, який у складі Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до ч. 1  ст. 1187 Цивільного кодексу України  джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач, будучи власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, передаючи його в користування третім особам, має бути зацікавлений та вживати належних заходів задля забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу  правил дорожнього руху  та неухильного виконання вимог чинних нормативно-правових актів останнім.
До того ж, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно ч. 2  ст. 798 ЦК України  договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, в той же час, матеріали справи взагалі не містять копії договору оренди транспортного засобу, на який посилається позивач. 
Так, в матеріалах справи наявний лише лист ТОВ «Рейлвагонтранс» про те, що автомобіль позивача знаходиться в оренді юридичної особи, однак, належним чином завірена копія нотаріально посвідченого договору в матеріалах справи відсутня. 
Крім іншого, як вже було зауважено вище, у межах цієї справи відсутні обставини, які в силу приписів  ст. 279-3 КпАП України  є підставами для звільнення особи від адміністративної відповідальності.
Вищевикладене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови, обгрунтовані тим, що позивач 29.04.2021 за кермом автомобіля «Land Rover Freelander», д.н.з. НОМЕР_1 , не перебувала, оскільки вказаний транспортний засіб перебував в оренді у ТОВ «Рейлвагонтранс», є помилковими та такими, що суперечать нормам матеріального права. 
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.04.2021 о 22 год. 25 хв. автомобіль «Land Rover Freelander», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, рухався 28 кілометром + 450 м автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху на 24 км/год, порушуючи при цьому п. 12.9 (б)  ПДР, затверджених  постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові, а відтак підстави для її скасування відсутні.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України  та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року - задовольнити повністю. 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма