ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/5401/21 пров. № А/857/3120/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., Качмара В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі № 380/5401/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кузаном  Р.І., в м. Львів Львівської області 30 грудня 2021 року у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження, дата складення повного судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі також – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року та у серпні 2017 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також – Закон № 2011-XII) без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №  889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (надалі також – Постанова №  889);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року та у серпні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №  889, з відрахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2008 - 2018 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію за період 2008 - 2018 роки у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №  1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (надалі також – Постанова №  1294) 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу, з травня 2015 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови №  1294 «Майстер» - 11 відсотків посадового окладу;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 26.07.2010, у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року та у серпні 2017 року, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону №  2011-XII без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №  889.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року та у серпні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №  889, з урахуванням раніше проведених виплат.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2008 - 2018 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за кваліфікацію за період з липня 2008 року по січень 2010 року включно, з червня 2010 року (доплата у липні 2010 року) по квітень 2011 року включно, з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року включно, з березня 2014 року по лютий 2018 року включно у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови №  1294 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу та клас «Майстер» - 11 відсотків посадового окладу.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що правові підстави для нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2016-2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відсутні. Надбавка за кваліфікацію нараховувалась та виплачувались позивачу відповідно до Постанови № 1294, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України та додатку 25 до Постанови № 1294.
Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №  9901/141/20 щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 13.07.2020 № 333-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас та наказом 94-го прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.08.2020 № 415-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2008-2018 роки суд встановив, що ОСОБА_1 виплачено Львівським прикордонним загоном:
-у лютому 2016 року матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5115, 36 грн;
-у серпні 2017 року матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 7612, 88 грн;
-у період з березня 2008 року по січень 2010 року включно, з червня 2010 року (доплата у липні 2010 року) по квітень 2011 року включно, з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року включно, з березня 2014 року по лютий 2018 року включно надбавку за кваліфікацію, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 (1 клас – 8 відсотків посадового окладу, клас «Майстер» 11 відсотків посадового окладу);
-у серпні 2010 року винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 622, 50 грн.
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом з підстав, що ВЧ НОМЕР_1 протиправно:
-виплачено надбавку за кваліфікацію у розмірі 50% від розміру встановленого Постановою № 1294;
-допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року та серпні 2017 року обчислено без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889;
-не виплачено у спірний період винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби.
Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу у 2016-2017 роках грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону № 2011-ХІІ без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% від розміру установленого Постановою № 1294 у 2008-2018 роках.
Разом з тим, вважав, що підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби відсутні.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Положеннями Закону № 2011-XII визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
У статті 1 цього Закону встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. 
Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частин другої та третьої цієї статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами частини четвертої вказаної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до частини 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Слід зауважити, що грошова допомоги на оздоровлення надається у розмірі місячного грошового забезпечення, складові якого не є тотожними складовим грошового забезпечення, встановленого частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
При цьому, вказані норми Закону № 2011-ХІІ не містять визначення складових, які повинні входити до складу саме щомісячного грошового забезпечення при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 1294 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, зокрема, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Аналізуючи вказані норми Постанови №  1294, колегія суддів зауважує, що такі також не містять визначення складових, які повинні входити до складу саме щомісячного грошового забезпечення при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (надалі також – Інструкція №  425, чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
Пункт 1.2 розділу I Інструкції №  425 встановлює визначення та розмежування понять «грошове забезпечення» та «місячне грошове забезпечення»,  а саме:
грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця;
місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення;
До складу місячного грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);
- штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
Згідно з підпунктом 3.7.1. пункту 3.7. розділу ІІІ Інструкції №  425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги (підпункт 3.7.4. пункту 3.7 розділу ІІІ Інструкції №  425).
Підпунктом 5 пункту 1 Постанови №  889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Умови, розмір та порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди регламентовано Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №  73 (надалі також - Інструкція №  73, чинна на момент виникнення спірних правовідносин). відповідно до пункту 2 Постанови № 889 та з метою впорядкування виплати щомісячної грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.
Відповідно до пункту 2 Інструкції №  73 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:
1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення:
військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах;
військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;
2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Суд встановив, що позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 щомісяця, починаючи з січня 2016 року по березень 2018 року, тобто мала постійний (систематичний) характер.
Натомість у лютому 2016 року та у серпні 2017 року позивачу виплачена грошова допомога на оздоровлення у розмірі 5115,38 грн та 7612,88 грн відповідно, тобто без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, що визнається відповідачем.
Як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися нарахування позивачеві допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року та у серпні 2017 року, відповідач посилається на положення Інструкції №  73, відповідно до пункту 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 10-1 Закону №2011-XII грошова допомога на оздоровлення надається військовослужбовцю у розмірі місячного грошового забезпечення, котре, відповідно до положень статті 9 Закону №2011-XII та Постанови №1294 складається з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Отже, положення пункту 8 Інструкції №  73 прямо суперечить статтям 9, 10-1 Закону №2011-XII, оскільки закон не встановлює будь-яких обмежень щодо складових місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір допомоги на оздоровлення, а відтак, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норми Закону №2011-XII, відповідно до яких грошова допомога на оздоровлення визначаються у розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовця, до якого входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).
Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Аналізуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв протиправно, виплативши ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, передбачену пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII у 2016 році та у 2017 році без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, тим самим неправомірно звузивши існуюче право позивача на соціальний захист, встановлене законом.
Як вже зазначалось вище, Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Правовою підставою виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% від розміру, установленого згідно із додатками 25-28 Постанови №  1294, відповідач зазначає пункт 7 цієї постанови, згідно з яким до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
20 травня 2008 року на виконання пункту 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України затверджено Інструкцію № 425.
У розділі ІІІ цієї Інструкцією визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції №  425 особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.
Отже, Інструкцією № 425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294.
А тому, з 29.06.2008 – дати набрання законної сили Інструкції №425 виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах встановлених цією інструкцією.
Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №808/8403/13-а, а тому суд першої інстанції, відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, доцільно враховав такий при вирішенні даної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру.
Апеляційний суд при вирішенні даного спору також враховує позицію Конституційного Суду України, який неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 17.03.2004 №7-рп/2004 вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строків звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом позову у даній справі є неналежна виплата позивачеві додаткових та одноразових видів грошового забезпечення.
Отже, з наведеного слідує, що спір стосується оплати праці, у даному випадку грошового забезпечення позивача.
Згідно зі статтею 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У рішенні Конституційного Суду України у справі від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 (справа № 1-13/2013) суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Зважаючи на вищенаведене, суд вважає безпідставними доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №  818/1106/16, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Покликання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 9901/141/20 щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду є безпідставним, оскільки така стосується відмінних за змістом правовідносин, а саме предметом позову у справі №  9901/141/20 є визнання протиправним Указу Президента України, яким позивача було звільнено із займаної посади згідно з поданою ним заявою, а у даній справі - неналежна виплата позивачеві додаткових та одноразових видів грошового забезпечення.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, то рішення суду першої інстанції в цій частині фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції, відповідно до положень статті 308 КАС України, не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення у відповідній частині суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина 2144) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі № 380/5401/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 13.05.2022