ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3167/22 Справа № 210/5243/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення  Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  21 грудня 2021 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна,–

                                       В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  21 грудня 2021 року із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна.
       Позов мотивований тим, що 22 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем було вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №5046 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості у розмірі 24 106,90 грн. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. постановою від 02.03.2021 року відкрито виконавче провадження №64665636. Позивач у позові зазначав, що він звертався до приватного виконавця з запитами щодо надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження та 25.08.2021 року було направлено адвокатський запит, які залишилися без виконання.
       Позивач зазначав, що він не перебував у фінансових та/або кредитних відносинах з ТОВ «Українські фінансові операції», будь-яких договорів з ним він не укладав, та не отримував від нього жодних вимог, розрахунків, претензій, листів про заборгованість. 14.06.2018 року в м. Кривий Ріг на вулиці Соборності невідомими особами був викрадений його телефон та через сім-карту викрадено з його рахунків грошові кошти. За заявою позивача 17.01.2019 року Металургійним відділенням поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №12019040710000084 за ч.1 ст. 185 КК України. Також, на день вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, редакція Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку та на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, передбачала можливість його вчинення лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, який позивач з відповідачем взагалі не укладав.
       У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 22.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за №5046, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість в розмірі 24 106,90 грн.
       Крім того, позивач зазначав, що на підставі виконавчого напису за постановою приватного виконавця від 12.03.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з 22.03.2021 року з його заробітної плати було утримано 11 129,39 грн. та з пенсії 3831,21 грн., у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, як безпідставно набуте майно, грошові кошти в сумі 14 960,00 грн.
       Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  21 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
       Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 22.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за №5046, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість в розмірі 24 106,90 грн.
       Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за звернення до суду з вимогою немайнового характеру у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот всім гривень 00 коп.).
       Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за звернення до суду з заявою про забезпечення позову, у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).
       Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.
       У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:  НОМЕР_1 , як безпідставно набуте майно, грошові кошти у сумі 13 145,45 грн.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині не встановлені дійсні обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, які долучені до матеріалів справи. 
       06.06.2022 року до суду надійшла заява від Приватного виконавеця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича про розгляд справи без його участі.
       Від представника ОСОБА_1 — ОСОБА_3 надійшло клопотання від 23.06.2022 року про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. 
Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні на день розгляду даної справи. 
Місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» є м. Київ по вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2.
На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської та Київської областей не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даних регіонах є стабільною.
Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», як юридичної особи, своїх представників в судове засідання, а також доказів того, що вони не мають можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. 
Практика ЄСПЛ з питань гарантій публічного характеру провадження в судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» (Axen v. Germany), заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Варела Ассаліно проти Португалії» (Varela Assalino contre le Portugal), заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами варто було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії.
Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. 
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційною скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

       Судом першої інстанції установлено, що 12 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в рамках ВП №64665636 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. №5046 виданого 22.01.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 24 106,90 грн. (а.с. 22)
       Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019040710000084 від 17.01.2019 року, за заявою ОСОБА_1 внесені відомості за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.1 ст. 185 КК України. Відповідно до короткого викладення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення 14.06.2018 року по вулиці Соборності в Металургійному районі м. Кривий Ріг невстановлена особа шляхом вільного доступу викрала сім картку заявника ОСОБА_2 , через яку в подальшому таємно викрали з банківських рахунків грошові кошти. Розмір збитків встановлюється. (а.с.24)
       Згідно Довідки виданої за підписом генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Лонгобардо М. та фінансового директора-головного бухгалтера Плічко С.А. ОСОБА_1 , який працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в автотранспортному управлінні, з 22.03.2021 року з його заробітної плати утримується заборгованість згідно виконавчого листа приватного виконавця Куземченко А.С. №б/н від 12.03.2021 року до погашення боргу в сумі 27 017,59 грн. на користь приватного виконавця Куземченко А.С. За період з 01.03.2021 року по 31.07.2021 року утримано 11 129,39 грн. і перераховано. (а.с. 27)
       Відповідно до Протоколу введення виконавчого листа про існуючі відрахування, виданого Криворізьким центральним об`єднанням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, 01.04.2021 року з пенсії ОСОБА_1 здійснено відрахування на виконання постанови приватного виконавця Кузьменко А.С. від 12.03.2021 року у розмірі 3833,40 грн. (а.с.28)
       Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595.
       Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.
       Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
       У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів).
       При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
       Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
       Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
       Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
       Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
       Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
       Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
       Отже, з огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
       Слід відзначити, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
       Для застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» суд перевіряє доводи боржника, зокрема, чи є заборгованість боржника перед стягувачем безспірною.
       Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем виникли відносини договірні у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст.1212 ЦК України. 
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком, зважаючи на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
       За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
       Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий
не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
       Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
       Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,
чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
       Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
       Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
       Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
       Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
       Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
       Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
       Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
       Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
       Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.

       Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції водночас залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.
       Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

       За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
       При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.
       В оскаржуваній частині судового рішення місцевий суд не врахував висновків про застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з прийняттям нового рішення про стягнення спірних грошових коштів.

       Колегія суддів бере до уваги те, що  на підставі виконавчого напису за постановою приватного виконавця від 12.03.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача, з 22.03.2021 року з його заробітної плати було утримано 11 129,39 грн. та з пенсії 3 831,21 грн., у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, як безпідставно набуте майно, грошові кошти в сумі 14 960,00 грн. у своїй позовній заяві, проте, враховує, що при зверненні до суду із апеляційною скаргою позивач просив стягнути 13 145,45 грн., в той час суд апеляційної інстанції не може виходити за межі апеляційної скарги, тому вважає за потрібне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як безпідставно набуте майно, грошові кошти у сумі 13 145,45 грн.

       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність  задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у цій частині.

       У іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  21 грудня 2021 року не оскаржувалось, а тому не переглядалось судом апеляційної інстанції.

       Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за звернення до суду із позовною заявою у розмірі 908 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн., а всього 2 270 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  21 грудня 2021 року в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як безпідставно набуте майно, грошові кошти у сумі - 13 145,45 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за звернення до суду із позовною заявою у розмірі 908 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі - 1 362 грн., а всього - 2 270 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

       І.А. Єлізаренко