Постанова                                      
Іменем України                                 
 
10 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 705/1140/18
провадження № 61-20151св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,
заінтересована особа - ОСОБА_2 (боржник),
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Єльцова В. О., Василенко Л. І., Карпенко О. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - Уманський МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області), визнання неправомірною та скасування постанови та про зобов`язання невчинення дій.
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Уманського міського ВДВС Уманського управління юстиції перебував виконавчий лист від 29 липня               2016 року № 705/6550/16к про стягнення з ОСОБА_2 на його користь матеріальної шкоди в сумі 213 940,00 грн. Постановою державного виконавця від 03 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження            № 51846410, яке у подальшому об`єднано у зведене виконавче провадження № 5202545. У березні 2018 року він отримав копію постанови начальника Уманського міського ВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. від 20 лютого 2018 року, яка була прийнята під час здійснення контролю за законністю виконання вказаного зведеного виконавчого провадження.
Вважав дії начальника Уманського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гудзовського О. Л. щодо винесення вказаної постанови неправомірними, оскільки вони суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Враховуючи наведене просив суд: визнати неправомірними дії начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. щодо винесення постанови від 20 лютого 2018 року під час здійснення контролю за законністю зведеного виконавчого провадження № 52020545, у складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410 з примусового виконання виконавчого листа від 29 липня 2016 року № 705/6550/16к 1кп/705/124/16; 
визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. від 20 лютого 2018 року під час здійснення контролю за законністю вказаного зведеного виконавчого провадження; 
здійснити перевірку законності зведеного виконавчого провадження                      № 52020545 у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03 травня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії (рішення) начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. В.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішення цього спору належить до юрисдикції адміністративних судів.
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 03 травня 2018 року скасовано, справу передано на розгляд до суду першої інстанції.
 
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд виходив із того, що суди дійшли передчасного висновку про те, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки ОСОБА_1 оскаржує дії начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного в межах кримінального провадження цивільного позову, а тому такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гудзовського О. О. щодо винесення постанови від 20 лютого 2018 року під час здійснення контролю за законністю зведеного виконавчого провадженню № 52020545, в складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410 з примусового виконання виконавчого листа № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 від 29 липня 2016 року.
Зобов`язано начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовського О. О. скасувати постанову начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гудзовського О. О. від 20 лютого 2018 року, винесену під час здійснення контролю за законністю зведеного виконавчого провадження № 52020545, в складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410 з примусового виконання виконавчого листа № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 від 29 липня 2016 року.
Зобов`язано начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовського О. О. здійснити перевірку законності зведеного виконавчого провадження № 56879215, в складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410, відповідно до вимог чинного законодавства.
 
Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що здійснення начальником ДВС Гудзовським О. О. контролю за законністю виконавчого провадження шляхом зазначення змісту виконавчих дій без перевірки їх відповідності вимогам чинного законодавства та без посилання на відповідну норму Закону свідчить про формальне, поверхневе виконання своїх службових (посадових) обов`язків, що свідчить про наявність підстав для задоволення скарги.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу начальника Уманського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. задоволено частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)               Гудзовського О. О скасовано.
Провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)                 Гудзовського О. О. закрито.
Роз`яснено ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскаржувана постанова начальника Уманського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. від 20 лютого 2018 року винесена під час здійснення контролю за законністю зведеного виконавчого провадження № 52020545, в складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410 з примусового виконання виконавчого листа № 705/6550/16к, та не спрямована на примусове виконання судового рішення, оскільки не передбачає проведення виконавчих або інших процесуальних дій, вжиття заходів примусового виконання рішення, тому скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, місцевий суд розглянув скаргу з порушенням правил юрисдикції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У грудні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 травня 2022 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 705/1140/18, провадження № 61-37972св18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що він оскаржив дії посадової особи, які фактично не пов`язані з виконанням рішення суду, є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають обставинам справи.
Вказує, що апеляційним судом не враховано, що його скарга на дії (рішення) начальника Уманського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області               Гудзовського О. О. обґрунтована тим, що під час винесення спірної постанови від 20 лютого 2018 року останнім в порушення розділу ХІІ Інструкції фактично не здійснювалася перевірка виконавчих дій державного виконавця вимогам законодавства. Таким чином, скарга має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Крім того, судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду судового рішення місцевого суду порушено вимоги частини п`ятої                    статті 411 ЦПК України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У січні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від начальника Уманського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О., у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29 липня 2016 року Уманський міськрайонний суду Черкаської області видав виконавчий лист у кримінальній справі № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 щодо виконання вироку від 10 червня 2016 року, яким ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 286 КК України, а також стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 213 940,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
 
Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Уманському МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області.
 
Постановою начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Гудзовським О. О. від 20 лютого 2018 року визнано дії старшого державного виконавця Кравченко М. В. при виконанні зведеного провадження № 52020545 як такі, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а також вирішено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу при виконанні виконавчого провадження № 51846410 винесена на підставі пункту сьомого                         статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи судове рішення місцевого суду та закриваючи провадження за скаргою ОСОБА_1 , виходив із того, що оскаржувана постанова начальника Уманського МВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. від 20 лютого 2018 року винесена під час здійснення контролю за законністю зведеного виконавчого провадження                № 52020545, в складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410 з примусового виконання виконавчого листа № 705/6550/16к, та не спрямована на примусове виконання судового рішення, оскільки не передбачає проведення виконавчих або інших процесуальних дій, вжиття заходів примусового виконання рішення, тому скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком апеляційного суду з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
 
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
 
Стосовно термін «публічно-владні управлінські функції», то в розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України «публічно» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу, а зміст поняття «владні» полягає в наявності в суб`єкта повноважень можливості застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
 
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження) (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до статей 1 - 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
 
Згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Водночас частиною другою статті 74 вказаного Закону закріплено, що на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця щодо виконання рішень інших органів крім судів, а також рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом, вони видані, поширюється юрисдикція адміністративних судів.
 
Таким чином, зазначений Закон змінює загально визначену процесуальними кодексами юрисдикцію скарг на рішення, дії та бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення. Така зміна юрисдикції пов`язана з реалізацією судами своїх функцій щодо контролю за виконанням прийнятих ними судових рішень у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.
 
Згідно зі статтею 7 Закону № 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
 
Відтак, за змістом зазначеного Закону, як державний виконавець, так і керівники органів державної виконавчої служби є державними виконавцями та державними службовцями, а органи державної виконавчої служби є одночасно суб`єктами владних повноважень та органами, діяльність яких підпадає під контроль судових органів, що видали виконавчий документ.
 
Відповідно до статті 129-1Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
У справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року ЄСПЛ зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
 
У процесуальних кодексах, а саме в ЦПК України, судовому контролю присвячено розділ 7 «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який передбачає, зокрема, розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу. Відповідно до                        статті 447 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
 
Відтак судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних            справах - це особлива процедура цивільного судочинства, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності. Зосередження контролю за виконанням рішення суду в одному судовому органі має на меті спрощення процедур контролю та забезпечення доступу до правосуддя.
 
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові                         від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження                                 № 14-51цс21) дійшла висновку, що скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особу ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями, або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду, підлягають розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення.
 
При цьому судом апеляційної інстанції також не було враховано, що підстави та порядок звернення й розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачені статтею 128 КПК України.
 
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, установленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
 
Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, врегульованим ЦПК України.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
 
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
 
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).
 
Тобто право на звернення зі скаргою та порядок її розгляду й постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства та його примусовим виконанням.
 
Таким чином, скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, пов`язані з виконанням виконавчих документів, виданих на виконання вироків в частині задоволення цивільного позову в кримінальній справі, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Схожі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах     від 21 листопада 2018 року у справі № 569/12295/16-ц (провадження                      № 14-451цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 806/2886/17 (провадження № 11-1248апп18).
 
При цьому, як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 707/28/17-ц (провадження                            № 14-354цс18), сама наявність зведеного виконавчого провадження не свідчить про адміністративну юрисдикційність скарги на рішення, дії чи бездіяльність відділу ДВС. Визначальним критерієм для віднесення спору до адміністративної юрисдикції є наявність у зведеному виконавчому провадженні судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, чи рішень інших (не судових) органів, якщо ці рішення підлягають примусовому виконанню.
 
Судами встановлено, що виконавчий лист було видано в кримінальній справі за наслідками розгляду цивільного позову ОСОБА_1 
10 серпня 2018 року державним виконавцем Кравченко М. В. було винесено постанову про об`єднання у зведене виконавче провадження в/п 951/4 ЄДРВП 51846222 та виконавче провадження в/п 952/4 ЄДРВП 51846410, оскільки було відкрите ще одне виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 38 489,10 грн. на користь ОСОБА_3 .
 
Суд апеляційної інстанції, вказуючи, що скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, не врахував, що оскаржувана заявником постанова начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Гудзовського О. О. від 20 лютого              2018 року винесена під час контролю перевірки законності дій державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження                        № 52020545, у складі якого перебуває виконавче провадження № 51846410 з примусового виконання виконавчого листа № 705/6550/16к, виданого в кримінальній справі № 705/6550/16к 1кп/705/124/16 за наслідками розгляду цивільного позову ОСОБА_1 . Наявність у вказаному зведеному виконавчому провадженні судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, чи рішень інших (не судових) органів судами не встановлена, а отже скарга ОСОБА_4 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Висновки апеляційного суду про те, що вказана постанова начальника Уманського МВДВС Головного ТУЮ у Черкаській області не спрямована на примусове виконання судового рішення та не передбачає проведення виконавчих або інших процесуальних дій, вжиття заходів примусового виконання рішення, що свідчить про оскарження дій посадової особи, які фактично не пов`язані з виконанням рішення суду, а отже унеможливлює розгляд скарги ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства, є помилковими, оскільки, як вказано вище, така постанова винесена під час здійснення контролю за діями державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному судочинстві. 
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження за скаргою ОСОБА_1 , тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково     і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій                                   і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанціїдля продовження розгляду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович