ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 липня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/2678/21
Головуючий у першій інстанції - Соловей В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/607/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                           головуючого-судді: Онищенко О.І.
                           суддів:  Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,  
              
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс"
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу:  ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року та додаткове рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Соловей В.В., ), ухвалене у м. Козелець о 16 годині 08 хвилин,  
                                       В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 18-11-20-01-І  від 18.11.2020 року  у розмірі 169388.21 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту -  94 592 грн; заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 12296,21 грн та відсотків за неправомірне користування кредитом у сумі 40000 грн; штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 18.11.2020 року у сумі 22500 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2520,83 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір №№ 18-11-20-01-І  від 18.11.2020 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 32400 грн з терміном повернення до 17 травня 2021 року, та сплатою реальної відсотковою ставкою 126,26%. Договір також передбачав вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 2400 грн, вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 600 грн, вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля 1650 грн. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. 
Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 169388,21 грн із них: заборгованість за сумою (тілом) кредиту - 94592 грн; заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 12296,21; заборгованість за процентами за неправомірне користування кредитом - 40000  грн; штраф за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 18 листопада 2020 року - 22500  грн  за Договором № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 18 листопада 2020 року, а також судовий збір в сумі 2540,83 грн .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за Договором № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 18 листопада 2020 року, і Договором застави транспортного засобу від 18 листопада 2020 року порушені майнові права позивача ТОВ «Гелексі Фінанс», що підлягають захисту. Із відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за сумою (тілом) кредиту і заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом. Сума кредиту, що не сплачена відповідачем ОСОБА_1 , після настання строку погашення складає 94592.00 гривні. Проценти за неправомірне користування кредитом за період із 18 травня 2021 року до 28 липня 2021 року складають 720% річних та за розрахунком, проведеним ТОВ «Гелексі Фінанс», у грошовому виразі становить 134320.64 гривень (94592.00 гривень х 720% : 360 днів х 71 день). Позивач не позбавлений права заявити до стягнення не всю суму процентів за користування кредитом - 134320.64 гривень, і заявив обґрунтовану вимогу про стягнення із відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 40000.00 гривень як процентів за неправомірне користування кредитом. Крім того, відповідачем не дотримані умови Договору застави транспортного засобу від 18 листопада 2020 року (п.п. 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6). У зв`язку із чим із відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягає стягненню штраф у сумі 22500 грн за порушення умов вказаного Договору.
Додатковим рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2022 року заяву представника позивача ТОВ «Гелексі Фінанс» - адвоката Дударенко А.М. про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11299,40 грн. Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем витрати у сумі 11299.40 гривень є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» грошових коштів у вказаній сумі витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду від 17 листопада 2021 року та додаткове рішення від 17 січня 2022 року  та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховані всі обставини укладення кредитного договору, а саме непоінформованість ОСОБА_1 в повній мірі про різні відсоткові ставки по кредиту, а також про загальну відсоткову вартість кредиту, не надано жодної оцінки щодо законності зміни умови спірного кредитного договору на підставі інших додаткових угод. Також за позицією відповідача суду не надано належних доказів на підтвердження отримання коштів ОСОБА_1 . Крім того, відповідач вважає, що договір № 18-11-20-01-І від 18 листопада 2020 року не містить окремих умов, якими врегульовано питання щодо стягнення з боржника річних у порядку ч. 2 ст.625 ЦК України , а встановлення договором сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 720% не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. За таких обставин, враховуючи, що строк дії договору № 18-11-20-01-І від 18 листопада 2020 року закінчився 17.05.2021 року, стягнення судом  відсотків починаючи з 18.05.2022 року  у розмірі 720% є неправомірним. Судом першої інстанції також не враховано, що відповідач є військовослужбовцем а тому в силу положень  Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх  сімей»  має право на звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій. ОСОБА_1 заперечує проти стягнення з нього  витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять заяви про поважність причин не можливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази що підтверджують розмір понесених ТОВ « Гелексі Фінанс»  витрат. Крім того, ухвалюючи заочне рішення у справі, судом першої інстанції уже проведено розподіл судових витрат. Також відповідач вважає, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, її розміру.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ « Гелексі Фінанс»  просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  Позивач вважає, що при укладенні договору ОСОБА_1 був ознайомлений з усією інформацією щодо умов кредитування, надав документи, які потрібні для заповнення заяви для отримання кредиту. Матеріали справи містять копії платіжних доручень, що підтверджують факт отримання відповідачем коштів від позивача. На виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 сплачував кошти. 11.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про збільшення суми кредитування до 62192 грн при цьому надавши потрібний пакет документів. Відповідача ознайомлено із графіком розрахунків з зазначенням періодичності та розмірів платежів з повернення споживчого кредиту та сплати відсотків після внесення змін до договору. Відповідач не є військовослужбовцем Збройних Сил України станом на дату укладення кредитного договору та не є ним зараз, а праював на посаді менеджера у ТОВ « Нова пошта» у смт. Десна, що підтверджено у матеріалах справи доказами. Доказ, який приєднано відповідачем до апеляційної скарги на підтвердження проходження ним військової служби викликає сумнів та підлягає огляду судом, оскільки не має підпису особи, яка засвідчила копію та дати засвідчення копії. Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках. Відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості подання доказів до суду першої інстанції. Також суд правомірно дійшов висновку щодо стягнення штрафу та інших витрат передбачених договором застави транспортного засобу. Крім того, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача, оскільки в позовній заяві містилось відповідне клопотання та позивачем у передбачений законом строк були подані всі підтверджуючі документи понесення таких витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, шо згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12 липня 2018 року зареєстрована юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», дані про основний вид економічної діяльності: 64.92 Інші види кредитування. 1
18 листопада 2020 року між ТОВ «Гелексі Фінанс» (Кредитодавець) і ОСОБА_1 (Позичальник) укладений Договір № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого ТОВ «Гелексі Фінанс» надавало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 32400.00 гривень на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 78 відсотків річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлені цим договором. Процентна ставка - фіксована.( а.с. 22-27 т. 1)
Кредит надавався на шість місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 18 листопада 2020 року до 17 травня 2021 року, на споживчі цілі. 
У п. 1.8 Договору № 18-11-20-01-І визначена орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові і супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту. 
Орієнтовна реальна річна процента ставка складає 126.26% річних. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 162.61% від суми кредиту (у процентному виразі) або 52686.00 гривень і включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 39.00% від суми кредиту (у процентному виразі) або 12636.00 гривень; додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту: вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 2400.00 гривень; вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 600.00 гривень; вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 1650.00 гривень. 
Додатком № 1 до Договору № 18-11-20-01-І встановлений графік розрахунків із зазначенням періодичності та розмірів платежів позичальника з повернення споживчого кредиту та сплати процентів. ( а.с. 28-29 т.1)
Відповідачем при укладенні кредитного договору 18.11.2020 року було підписано заяву на розгляд можливості отримання кредиту від ТОВ «Гелексі Фінанс», розписку про отримання в письмовй формі ознайомлення з інформацією про фінансові послуги, що пропонуються товариством, умови надання додаткових фінансових послуг, опитувальник клієнта - де зазначено, що він працює менеджером в ТОВ « Нова Пошта», розписку про те що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем Збройних Сил України, паспорт споживчого кредиту. ( а.с.10-20)
Із метою забезпечення виконання зобов`язань 18 листопада 2020 року між сторонами укладений Договір застави транспортного засобу, згідно якого ОСОБА_1 передав у заставу ТОВ «Гелексі Фінанс» транспортний засіб марки GEELY, моделі FE-1, рік випуску 2011, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип загальний легковий - загальний седан-В, дата першої реєстрації - 02 лютого 2012 року, дата реєстрації - 15 травня 2020 року, зареєстрований ТСЦ 3245, та належить йому (заставодавцю) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3245 - 15 травня 2020 року. ОСОБА_1 надав згоду на встановлення обладнання стеження за місцезнаходженням транспортного засобу та на збирання і обробку даних. ( а.с. 30-32) 
19 листопада 2020 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстроване обтяження за № 28305130. ( а.с. 33 т. 1)
Відповідач ОСОБА_1 згідно Договору № ВО 18-11-20-01-І про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 18 листопада 2020 року отримав послугу вартістю 2400.00 гривень із встановлення на автомобіль обладнання, що ним орендовано згідно договору оренди обладнання № ОО 18-11-20-01-І від 18 листопада 2020 року для стеження за місцезнаходженням автомобіля, а також вартість за вилучення обладнання згідно з п. 1.2.1 складає 1650.00 гривень за послуги згідно з п. 1.2.2. ( а.с. 34-37 т. 1)
ТОВ «Гелексі Фінанс» 18.11.2020 року перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 30000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2684 від 18.11.2020 року, перерахувало ФОП ОСОБА_3 2400 грн ,що підтверджується платіжним дорученням № 2690 від 18.11.2020 року.( а.с. 40-41)
11 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про збільшення суми кредиту згідно Договору № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 18 листопада 2020 року на 62192.00 гривні, із кінцевою датою повернення 17 травня 2021 року. ( а.с. 43 т.1)
11 березня 2021 року ТОВ «Гелексі Фінанс» і ОСОБА_1 уклали Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого ТОВ «Гелексі Фінанс» зобов`язується надати грошові кошти позичальнику ОСОБА_1 у сумі 94592.00 гривні на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 78 відсотків річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлені цим договором. Тип процентної ставки - фіксована. При цьому, за Договором № 1 про внесення змін та доповнень до Договору № 18-11-20-01-І сума, що надається Кредитодавцем Позичальникові становить 62192.00 гривні, а загальна сума неповернутої позики складає 94592.00 гривні. Внесені зміни до п. 1.8. Договору, визначена орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові і супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: орієнтовна реальна річна процента ставка - 66.54% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 130.99% від суми кредиту (у процентному виразі) або 123906.21 гривень (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 22.90% від суми кредиту (у процентному виразі) або 21664.21 гривні (у грошовому виразі); додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту: вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 2400.00 гривень; вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 600.00 гривень; вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 1650.00 гривень. Пункт 3.6 Договору викладено в новій редакції: «Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, яким регламентовано періодичність, строки та розміри платежів за договором (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього договору. Додаток № 2 до даного Договору є діючим та не підлягає коригуванню виключно за умови його повного дотримання Позичальником. У разі допущення Позичальником порушень виконання графіку розрахунків, розмір щомісячно нарахованих відсотків змінюватиметься відповідно до абз. 2 п. 1.1 та п. 7.1 цього Договору». Пункт 7.1 викладено в новій редакції: «Сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків (Додатку № 2 до даного Договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом із підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом із підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом». Додатком № 2 до Договору № 18-11-20-01-І від 18 листопада 2020 року встановлено графік розрахунків із зазначенням періодичності та розмірів платежів Позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. За договором від 11 березня 2021 року про внесення змін № 1 до Договору застави транспортного засобу від 18 листопада 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , із другої сторони, внесені зміни до Договору застави транспортного засобу, а саме - до п. 1.1 розділу 1, викладено в редакції: «1.1 цей Договір забезпечує виконання Заставодавцем зобов`язань, які виникають із Договору № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладеного між Застоводержателем і Заставодавцем 18 листопада 2020 року, Договору № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, 11 березня 2021 року, надалі за текстом - «Договір позики», та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому згідно з яким Заставодавець зобов`язаний повернути на умовах Договору позики Заставодержателю отриману суму позики, в розмірі 94592.00 гривні, з кінцевим терміном повернення заборгованості за Договором позики до 17 травня 2021 року, а також нараховані відсотки, штрафи, пені, комісії у розмірі і видатках, передбачених Договором позики та цим Договором, з врахуванням змін та доповнень до Договору позики та цього Договору, якщо такі будуть укладені». Усі інші умови, статті, пункти та підпункти Договору застави транспортного засобу залишаються без змін. Цей договір є невід`ємною частиною Договору застави транспортного засобу. Згідно з Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 11 березня 2021 року обтяження № 28305130, розмір основного зобов`язання (до змін) становить 32400.00 гривень; розмір основного зобов`язання (після змін) становить 94592.00 гривні.( а.с. 44-58 т. 1)
При укладанні договору про внесення змін та доповнень до Договору № 18-11-20-01-І від 18.11.2020 року ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту та надано розписку про те, що він не є військовослужбовцем Збройних Сил України, заповнено опитувальник в якому власноручно ОСОБА_1 повідомляв  ТОВ «Гелексі Фінанс» про місце його роботи « Нова Пошта», менеджер. ( а.с.44,49-52 т.1)
11.03.2021 року ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Гелексі Фінанс» з заявою в якій просив надати йому кошти відповідно до договору про внесення змін від 11.03.2021 року ( а.с. 59 т.1)  Відповідно до касових ордерів від 11.03.2021 року ОСОБА_1 отримав 45742 грн та 16.03.2021 року, про що маються підписи ОСОБА_1 на касових ордерах.( а.с.60-61 т. 1)
На виконання умов цього договору відповідачем ОСОБА_1 здійснені платежі загальною сумою 9368.00 гривень для погашення процентів за користування кредитом: 25 січня 2021 року - 2110.00 гривень; 11 березня 2021 року - 4208.00 гривень; 31 березня 2021 року - 3050.00 гривень. ( а.с.60-61 т.1 )
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Гелексі Фінанс»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за вказаним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Гелексі Фінанс», заборгованість відповідача ОСОБА_1 за Договором № 18-11-20-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 18 листопада 2020 року становить 169388.21 гривень, що складається з: тіла (суми) кредиту - 94592.00 гривні, процентів за користування кредитом - 12296.21 гривень (21664.21 гривні - 9368.00 гривень); процентів за неправомірне користування кредитом - 40000.00 гривень; штрафу за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 18 листопада 2020 року - 22500.00 гривень.
Аналізуючи надані суду докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції що між позивачем та відповідачем укладено Договір № 18-11-20-01-І від 18.11.2020 року про  надання коштів у позику, при укладенні якого позичальника ознайомлено: із графіком розрахунків з зазначенням періодичності та розмірів платежів з повернення споживчого кредиту та сплати відсотків після внесення змін до договору, з інформацією про фінансові послуги, що пропонуються товариством, умови надання додаткових фінансових послуг, з реальною відсотковою ставкою за позикою, з особливостями умов договору застави. Матеріали справи містять докази, а саме копії платіжних доручень та касові ордери, отримання ОСОБА_1 коштів від товариства, а тому доводи апеляційної скарги щодо необізнаності відповідача з умовами кредитного договору та договору застави, а також неотримання коштів у позику не заслуговують на увагу. 
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Гелексі Фінанс» просило в тому числі стягнути з відповідача на свою користь відсотки за неправомірне користування кредитом після закінчення строку дії договору у сумі 40000 грн, обґрунтовуючи свою вимогу з посиланням на п.1.5 та  п.7.1 Договору.
Так, п. 1.5 укладеного позивачем та відповідачем договору передбачає, що після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному в п.7.1 Договору.
Пункт 7.1 Договору № 18-11-20-01-1 вказує, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків, а саме ненадходження планового щомісячного платежу за договором автоматично визначається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720% річних за користування кредитом.
відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі відсотків за користування кредитом.
За приписами ч.2 ст.652 ЦК України боржник, який  прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не становленицй договором або законом.
Сторони при укладенні договору № 18-11-20-01-1 від 18.11.2020 року обумовили розмір відсоткової ставки у разі прострочення виконання зобов`язання, даний пунк договору не визнавався сторонами недійсним та неоспорювався, а тому доводи апеляційної скарги про не відповідність засадам справедливості, добросовісності, розумності погодження сторонами договору, відсоткової ставки на рівні 720% у випадку порушення позичальником строків розрахунків не може бути підставою для скасування судового рішення в частині визначених до стягнення відсотків за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань. 
Матеріали цивільної справи містять розписку ОСОБА_1 про отримання судової повістки з повідомленням про дату розгляду справи, що є предметом даного перегляду. ( а.с. 83-84, 107 т.1) В судових засіданнях, які відбулись 20.10.2021 року  та 17.11.2021 року відповідач був відсутнім, заяв про відкладення чи перенесення слухання справи до суду не подавав. ( а.с. 96-97 т. 1) З заявою про перегляд заочного рішення від 17.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду  15.12.2021 року. ( а.с.137-138 т. 1)Підставою для перегляду зазначав  - проходження ним  військової служби у військовій частині А1414.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 одним із доводів апеляційної скарги зазначав наявність у нього пільг передбачених  Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх  сімей» і надав на підтвердження копію військового квитка.  
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним ? з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних ? з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду   від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження   № 61-21025св18.
У справі, яка переглядається установлено, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а саме: пийнятий у Збройні Сили України на військову службу за контрактом та проходить службу в/ч А1414 з 8 січня  2015 року. 
Таким чином, на час укладення кредитного договору - № 18-11-20-01-1 від 18.11.2020 року та договору про внесення змін 11.03.2021 року, а також в період виконання його умов та  станом на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - 17.11.2021року та винесення ухвали про відмову у перегляді заочного рішення відповідач ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
  Наявність у матеріалах справи розписок ОСОБА_1 про те, що він на момент укладення договору не є військовозобов`язаним не може бути підставою для не застосування судом  норм пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей». Крім того, звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення відповідачем була надана відповідна довідка про перебування його на військовій службі. Колегія суддів також не враховує заперечення відповідача щодо дійсності військового квитка, копія якого мається у матеріалах справи, оскільки матеріали справи містять довідку від 16.12.2021 року за № 348 та належним чином завірену копію посвідчення учасника бойових дій, які узгоджуються між собою. ( а.с. 139-141 т. 1)
Вирішуючи даний спір, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що не підлягають стягненню з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом - 12296,21 грн, відсотки за неправомірне користування кредитом у сумі 40000 грн; штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 18.11.2020 року у сумі 22500 грн. Крім того, сплачені ОСОБА_1   кошти в розмірі 9368.00  грн ( відсотки по кредиту) підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за кредитним договором, як погашення заборгованості за тілом кредиту.
Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те що оскарджуване судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 169388 грн до 85224 грн.
Вирішуючи питання законності прийнятого судом першої інстанції додаткового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне:
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін   до досудового вирішення спору.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може. За клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року    у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня  2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19);  у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19,  від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, шостою, сьомою  статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Гелексі Фінанс» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача в тому числі і витрати на професійну (правничу) допомогу, визначаючи їх орієнтовний розмір у сумі 25000 грн та повідомляючи суд про те, що докази їх понесення будуть надані пізніше. ( а.с. 1-9 т.1)  
До суду через пошту 18.11.2021 року була направлена заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу. В якій зазначалось про те, що відповідно до ч.1,2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору відповідач подавав до суду попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат і позивач протягом п`яти днів, після ухвалення рішення суду надає докази понесення таких витрат, а саме договір про надання правничої допомоги, перелік виконаних робіт), детальний опис робіт.  В подальшому позивачем сума судових витрат була збільшена та суду надано докази понесення таких витрат.
Зазначені заяви були направлені в тому числі і на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладень. ( а.с. 130, 166 т.1)
Так, у справі, яка переглядається, позивачем  на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надано належним чином завірені копії: договору від 14.09.2021 року року про надання правової (правничої) допомоги та додатку до нього, акти виконаних робіт від 20.10.2021 року, 17.11.2021 року, 23.12.2021 року копії  платіжних доручень № 6467 від 21.10.2021 року, № 6809 від 18.11.2021 року,№ 7294 від 24.12.2021 року. (122-128, 165,168 т.1)
Відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки позивачем згідно зі статтею 81 ЦПК України доведено надання   адвокатським об`єднанням « Пасіка і партнери» зазначених послуг у суді першої інстанції у відповідних сумах, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони, про зменшення таких витрат, суд першої інстанції не мав правових підстав за власною ініціативою зменшити заявлені   до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені. Отже висновок суду першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11299 грн є вірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з  ОСОБА_1   кредитну заборгованість у розмірі 169388 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 85224  грн, тобто позовні вимоги задоволено на 50,3 %.  При зверненні до суду з позовом банком сплачено 2540,83 грн судового збору (а.с.67 т.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1278,03 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2540,83 грн х 50,3%). В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, тобто оспорювана сума становить 169388 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто  заборгованість у розмірі 85224 грн, що становить 50.3  % від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3811,26 грн (а.с.259 т.1). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1917,06 грн (3811,26 грн х 50,3 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.
Відповідно до приписів ч.10 ст. 141 ЦПК України  при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину витрат.
Отже з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 639,03 грн.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -                                   
                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року змінити в частині визначення розміру суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" з 169388 грн до 85224 грн ( з яких заборгованість за кредитом - 85224 грн).
Скасувати заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року в частині стягнутого судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (код ЄДРПОУ 42305986, місцезнаходження - 03150, м. Київ, вул. Предславинська, б. 28, офіс 401) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 639,03 грн.
В іншій частині заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.
Додаткове рішення  Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: