ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року	Львів	Справа № 344/7097/22 пров. № А/857/9679/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів :                                                            Носа С.П., Шинкар Т.І.,
з участю секретаря судового засідання:            Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги представників відповідача ОСОБА_1 - Шевченко Ольги Сергіївни та Юсупової Катерини Олександрівни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Мелещенко Л.В., час проголошення рішення 18 год 55 хв у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до   ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації,

                                                     в с т а н о в и в :

У червні 2022 року Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (далі - УДМС, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило затримати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.06.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представники відповідача ОСОБА_1 - Шевченко О.С. та Юсупова К.О. подали апеляційні скарги, в яких через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити Управлінню у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача Шевченко О.С. зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що компетентним органом було прийнято рішення про примусове видворення відповідача та існування обгрунтованих підстав вважати, що останній буде ухилятись від виконання такого рішення. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо відповідача не можна вважати належним та допустимим доказом його вини у вчиненні вказаного правопорушення, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише постановою суду, яка набрала законної сили.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача Юсупова К.О. зазначає, що відповідач не мав можливості звернутися до ДМС України з повним пакетом документів, оскільки на момент закінчення дії посвідки, його закордонний паспорт громадянина Російської Федерації (далі - РФ) перебував у матеріалах кримінальної справи як речовий доказ. Таким чином, у ОСОБА_1 не було можливості ні оформити посвідку на проживання, ні виїхати за межі території України. Також, звертає увагу на те, що всі документи в матеріалах справи складені українською мовою, а ОСОБА_1 є громадянином РФ та не володіє державною мовою. Відповідач не був забезпечений належним перекладачем з мови, якою він вільно володіє, а тому не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, які приймалися щодо нього службовими особами та не міг отримати належне роз`яснення його прав. 
У відзиві на апеляційні скарги УДСМ просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача Шевченко О.С. та Юсупову К.О., які підтримали апеляційні скарги, представника позивача Чупірчука М.І., який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 15.06.2022 головним спеціалістом УДМС Петрошенко Т.О. було складено протокол №МІФ 000031 про адміністративне затримання громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення передбаченого, ч.1 ст.203 КУпАП та цього ж дня складено протокол ПР №МІФ 000837 про адміністративне правопорушення, передбачене цією нормою КУпАП.
14.06.2022 Управлінням стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (м. Івано-Франківськ) було надіслано до УДМС обґрунтоване звернення про примусове видворення (повернення) з території України в країну походження громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено вказану особу до адміністративного приміщення Управління.
У зверненні зазначено, що до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Грозний, Чечня, РФ, чечен за національністю, тимчасово проживає за адресою : АДРЕСА_1 , Указом Президента України №203/2021 від 21.05.2021 про введення в дію рішення Ради Національної Безпеки і Оборони України (далі - РНБО) «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів» застосовані спеціальні обмеження, зокрема, відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання, відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання, відмова в продовженні строку перебування в Україні, відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України, примусове видворення за межі України (№657 санкційного списку в додатку №1 до Указу Президента №203/2021). 
Згідно повідомлення Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (м. Івано-Франківськ), відповідач є суб`єктом злочинного впливу у статусі «злодія в законі», а також цим органом отримана оперативна інформація стосовно того, що ОСОБА_1 під час здійснення повномасштабної військової агресії РФ проти України підтримує зв`язок з .окупантами, може виступати інформатором ДРГ окупаційних військ агресора. У зверненні також зазначено, що відповідач не має постійного проживання в Україні, непрацюючий та не має стабільного джерела доходів для свого існування, крім коштів, здобутих злочинним шляхом, в результаті скоєння майнових злочинів, а його подальше перебування на території України суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та охорони публічного порядку.
З метою встановлення особи доставленого громадянина, було проведено відповідну перевірку, в ході якої з використанням інформаційних обліків ДМС України та єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процесами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їхав на територію України 23.12.2017 за паспортним документом громадянина РФ серії 65 №1261808 від 30.08.2016 строком дії до 30.08.2021. 
Також встановлено, що ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданою УДМС в Чернігівській області 21.10.2016, строком дії до 20.10.2017.
До відповідача були застосовані спеціальні обмеження безстроково на підставі вищевказаного рішення РНБО.
30.03.2022 ОСОБА_3 було укладено контракт добровольця територіальної оборони Добровольчого формування №42 територіальної громади міста Києва «Легіон Оболонь».
Постановою старшого слідчого в ОВС Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, визнано речовими доказами, зокрема, паспорт громадянина РФ, виданого на ім`я ОСОБА_1 , який має статус обвинуваченого.
13.09.2018 захисник ОСОБА_1 - Бовнегри Ірина Василівна зверталася до прокурора відділу прокуратури м. Києва з вимогою про повернення майна у кримінальному провадженні №12017100020012088 від 15.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.147, ч.2 ст.189, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
07.11.2018 захисник ОСОБА_1 - адвокат Лавренов В.Л. звертався до судді Дарницького районного суду м. Києва із заявою про повернення закордонного паспорта у кримінальному провадженні №12017100020012088 від 15.11.2017.
19.04.2022 адвокат Лавренов В.Л. звертався до судді Дарницького районного суду м. Києва із заявою про перенесення судового засідання у вищевказаному кримінальному провадженні.
22.08.2018 Дарницьким районним судом м. Києва була постановлена ухвала про роз`яснення та уточнення судового рішення від 08.08.2018 за заявою адвоката Лавренова В.Л.
28.03.2018 ОСОБА_1 звертався із заявою до слідчого про повернення вилучених у кримінальному провадженні доказів.
04.06.2018 ОСОБА_4 зверталася із заявою до старшого слідчого в ОВС Слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві про повернення вилучених у кримінальному провадженні №12017100020012088 від 04.06.2018 речей.
15.04.2022 Добровольче формування №42 територіальної громади міста Києва «Легіон Оболонь» надало лист, за змістом якого окрема ланка взводу «Європа» Добровольчого формування №42 територіальної громади міста Києва «Легіон Оболонь», яка діє згідно наказу Командувача територіальної оборони Збройних Сил України №102 від 29.03.2022 у складі, зокрема, ОСОБА_1 , виконує завдання з надання допомоги постраждалому населенню та проводить гуманітарну місію на території України.
08.08.2018 Дарницьким районним судом м. Києва була постановлена ухвала, якою обрано відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з дня винесення ухвали до 08.10.2018. У разі внесення застави ОСОБА_3 у розмірі 851 прожиткового мінімума для працездатних осіб, що становить 1 499 462 гривні, ОСОБА_1 негайно звільнити з під варти. Роз`яснено ОСОБА_1 , що в разі внесення застави на нього покладаються обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
24.01.2018 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва була постановлена ухвала про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №12017100020012088 від 15.11.2017, зокрема, на паспорт громадянина РФ ОСОБА_1 .
Відповідно до листа Добровольчого формування №42 територіальної громади міста Києва «Легіон Оболонь» від 15.06.2022, контракт з громадянином РФ ОСОБА_1 розірвано та виключено зі списків.
ОСОБА_1 перебуває у добровольчому формуванні при військовій частині А7040, про що свідчить довідка №691 від 26.02.2022.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент затримання відповідач не надав УДСМ паспортного або іншого документа, які б посвідчували його особу та/або давали йому право на перетин державного кордону України, доказів про право на законне перебування на території України, документів для виїзду з території України, а також не надано доказів того, що він має відповідний статус особи для перебування в Україні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Згідно статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон №3773-VI), правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно дефініції, наведеної у п.14 ст.1 Закону №3773-VI, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п.7 ст.1 Закону №3773-VI); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8 ст.1 Закону №3773-VI); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п.9 ст.1 Закону №3773-VI); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (п.10 ст.1 Закону №3773-VI).
Згідно ч.1 ст.26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частиною першою статті 30 Закону №3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Згідно абзацу першого частини четвертої статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення, (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до частини першої статті 23 розділу III Закону №3773-VI, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до законодавства України.
Судом встановлено, що відповідач перебуває на території України нелегально та не має правових підстав для подальшого перебування в Україні. На момент затримання, паспортний документ, який дає право на перетин державного кордону у відповідача був відсутній. До органів ДМС України щодо легалізації свого правового статусу та для законного проживання на території України він не звертався, що підтверджено Управлінням.
На момент розгляду справи у відповідача відсутні будь-які документи, якими можна ідентифікувати його та які б давали йому право законно перебувати на території України. Відповідачу статус біженця не надавався, він не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до органів ДМС України відповідач не звертався та доказів протилежного ним суду не надано.
Колегія судів зазначає, що протягом строку перебування на території України (2019-2022 роки) відповідач не вчиняв жодних дій по отриманню даних документів.
Щодо наявних в матеріалах справи звернень відповідача та громадянки ОСОБА_5 про повернення належного ОСОБА_6 паспорта, то такі вірно не враховано судом першої інстанції, оскільки мали місце лише у 2018 році. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які відповіді на такі звернення.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач підпадає під застосування інших санкцій згідно чинного рішення РНБО від 14.05.2021 та перебування у списку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи.
Так, зокрема, Указом Президента України №203/2021 від 21.05.2021 було затверджено рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», у додатку №1 до якого під номером 637 значиться ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Чеченської Республіки, громадянин Російської Федерації, до якого безстроково застосовано санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції», серед яких у пункті 13 значиться інші санкції, зокрема, відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання, відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання, відмова в продовженні строку перебування в Україні, відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України, примусове видворення за межі України.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені положеннями статті 289 КАС України.
Згідно ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Пунктом першим розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, Адміністрації Держприкордонслужби та Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за №806/21119 визначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Отже, аналіз наведених вище норм КАС України та Інструкції, а також повноваження  органів ДМС, охорони державного кордону України або СБУ, дає підстави дійти висновку, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, відповідні державні органи можуть звертатися до суду з позовом, в якому ставити вимогу про ідентифікацію іноземця або особи без громадянства, оскільки процедурі примусового видворення передує рішення про примусове повернення до країни походження, і за умови його невиконання.
З цього приводу, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи представника відповідача Шевченко О.С. про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що компетентним органом було прийнято рішення про примусове повернення відповідача та існування обгрунтованих підстав вважати, що останній буде ухилятись від виконання такого рішення.
У даному випадку, звернення Управління відбулося лише з метою ідентифікації відповідача та вчинення у подальшому відповідних дій, які визначені спеціальним Законом.
Згідно частини одинадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Системний аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для затримання відповідача з метою його ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.
Стосовно письмового зобов`язання про взяття на особисту поруку ОСОБА_1 , поданого суду апеляційної інстанції його представниками від імені народного депутата України Мустафи Джемілєва, який підтвердив таке звернення через засоби відеоконференцзв`язку поза межами суду, то таке питання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Як зазначалось вище, з урахуванням положень ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, серед іншого, такого заходу, як взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації.
Частиною п`ятою цієї статті визначено, що взяття на поруки полягає у наданні уповноваженими особами підприємств, установ чи організацій, які суд вважає такими, що заслуговують на особливу довіру (поручителями), письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання іноземцем або особою без громадянства покладених на нього обов`язків відповідно до частини четвертої цієї статті і зобов`язуються за потреби доставити його до суду чи органу (підрозділу), який подав позов.
Таким чином, аналіз наведених вище норм процесуального права дає підстави для висновку, що відповідні письмові зобов`язання можуть подаватися лише уповноваженими особами підприємств, установ чи організацій, і лише тими, які суд вважає такими, що заслуговують на особливу довіру (поручителями).
Разом з тим, чинним КАС України не передбачено особистого звернення народного депутата України із письмовим зобов`язанням про те, що він поручається за виконання іноземцем або особою без громадянства покладених на нього обов`язків відповідно до частини четвертої статті 289 цього Кодексу і зобов`язуються за потреби доставити його до суду чи органу (підрозділу), який подав позов. 
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та застосування такого виду заходу до відповідача, як взяття його на поруки.   
Додатково колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури стосовно відповідача з метою його подальшого перебування на території України (легалізації або видворення).
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційних скарг, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.11 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 268, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представників позивача ОСОБА_1 - Шевченко Ольги Сергіївни та Юсупової Катерини Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2022 року по справі №344/7097/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. І. Шинкар