Справа № 303/10359/21

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2022                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Маргіта В.В., потерпілого – ОСОБА_2 ,        розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2022 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2022 року ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави – 454,00 грн. судового збору.
Відповідно до постанови, -  ОСОБА_1 20.12.2021 року о 17 год. 45 хв. в м. Мукачево по вул. Лавківська, на паркові ТЦ «Епіцентр», керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , порушивши вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб у разі виникнення небезпеки для руху, яку спроможна виявити, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Opel Astra», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті вказаного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
       Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Маргіта В.В., Семчука М.М. вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Диспозицією ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд, чи іншого майна.
       Відповідно ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого зазначаються: інші відомості, необхідні для вирішення справи.
       Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Частиною 2 ст. 251 КУпАП - обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, на думку суду не знайшли свого підтвердження.
З постанови суду відомо, що доказом вини стали: протокол серії ДПР 18 № 518666 від 20.12.2021; схема місця ДТП від 20.12.2021; письмове пояснення водія ОСОБА_2 від 20.12.2021; копія протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні іншого водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП від 20.12.2021.
Однак, крім цього не зазначено і не враховано постанову суду від 31.01.2022 року (справа № 303/10378/21) щодо притягнення до адміністративної відповідальності іншого водія ОСОБА_2 , згідно якої останній притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, що виразилося у порушенні п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В процесі розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що ознак головної дороги у водія ОСОБА_2 не було.
Постанова набрала законної сили.
Водій ОСОБА_1 діяла як зазначено в правилах дорожнього руху, 
Згідно із п. 1.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
В даному випадку ДТП трапилася на траєкторії руху обох транспортних засобів, що проходить по рівнозначним дорогам.
Протилежного не випливає з відповідних вимог Правил дорожнього руху України. Ознак головної дороги не було в жодного з водіїв.
За таких обставин застосуванню до правовідносин сторін підлягає на думку суду пункт 10.11 ПДР України відповідно до якого, у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.
Це правило кореспондує із пунктом 16.12. ПДР України: «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух».
Відтак, в спірній ситуації, водій ОСОБА_1 мала право на переважний проїзд перед транспортним засобом марки «Ореl Astra», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та мала законні підстави розраховувати на виконання ним вищеописаних пунктів ГПДР України та надання їй переваги в русі.
Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року по справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
       Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
       Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
       Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2022 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага