Справа № 146/1094/21
Провадження № 22-ц/801/1263/2022
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року	Справа № 146/1094/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства  «Садівник-А»  на заочне  рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2022 року, ухвалене суддею Скаковською І.В. в смт Томашпіль, повний текст рішення складено 07 квітня 2022 року, в цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Агат-Поділля»  до ОСОБА_1 ,  Фермерського господарства «Садівник-А», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державний реєстратор речових прав на  нерухоме майно  Томашпільської районної  державної адміністрації  Штифурко Ольга Дмитрівна, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування запису  про реєстрацію  договору оренди  та поновлення права оренди,
встановив:
У серпні 2021 року ФГ «Агат Поділля» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило: - визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ФГ «Садівник-А» та ОСОБА_1 , б/н, дата укладання договору 11.03.2022, номер запису про реєстрацію іншого речового права №35941137 щодо земельної ділянки площею 3,6241 га, кадастровий номер 0523985200:03:000:0084; - зобов`язати Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Томашпільської районної державної адміністрації Штифурко О.Д. скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №35941137 від 11.03.2020, а також скасувати наявний запис про припинення іншого речового права по договору оренди землі №128 від 20.01.2014; - зобов`язати державного реєстратора відновити (поновити) запис про реєстрацію іншого речового права оренди землі по договорі оренди землі №128 від 20.01.2014, укладеного між ФГ «Агат Поділля» та ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог позову ФГ «Агат Поділля» зазначило, що 20.01.2014 між ним та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №128 щодо земельної ділянки площею 3,6241, кадастровий номер 0523985200:03:000:0084, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Договір оренди землі укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Право оренди зареєстроване 27.06.2014, тобто датою закінчення договору є 27.06.2024. 
Згідно акту приймання - передачі об`єкта оренди від 27.06.2014 відповідач передала, а орендар прийняв об`єкт оренди.
Позивачу стало відомо, що договір оренди припинений, а на земельну ділянку, яка була в користуванні позивача, наявне зареєстроване інше речове право оренди за іншою юридичною особою – ФГ «Садівник-А». Вважає, що дії відповідачів є протиправними та незаконними.
Заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ФГ «Садівник-А» та ОСОБА_1 , серія та номер б/н від 11 березня 2020 року, номер запису про реєстрацію іншого речового права № 35941137 щодо земельної ділянки площею 3,6241 га кадастровий номер 0523985200:03:000:0084, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року заяву ФГ «Садівник-А» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду, ФГ «Садівник-А» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2022 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
У скарзі зазначає, що судом залишено поза увагою, що позовна заява подана неповноважним представником; судом не був досліджений оскаржуваний договір оренди земельної ділянки, оскільки в матеріалах справи він був відсутній, а позивач не ставив перед судом клопотання про його витребування; договір оренди землі було припинено згідно закону, оскільки умовами договору визначено, що по завершенні перших п`яти років оренди земельної ділянки орендодавець набуває права одностороннього розірвання даного договору; позивач не оскаржив у встановленому законом порядку припинення договору оренди землі; договір є дійсним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту не підписання договору відповідачем; відповідачі та третя особа не були належним чином повідомленими про розгляд справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Суд першої інстанції, встановивши, що договором оренди землі №128 від 20 січня 2014 року не було визначено ні підстав, ні умов одностороннього розірвання цього договору, і сторони сумлінно виконували свої зобов`язання по договору, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме визнання недійсним договору оренди землі від 11 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Садівник-А». 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права, суд першої інстанції прийшов до висновку, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушених речових прав.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні вказаних вище позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом на підставі ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в цій частині не переглядається.
Встановлено, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,6241 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована  на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер  0523985200:03:000:0084.
 20 січня 2014 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ФГ «Агат Поділля» укладено договір оренди землі № 128, предметом якого є згадана вище земельна ділянка.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що щодо згаданої вище земельної ділянки між ФГ «Садівник-А» та ОСОБА_1 укладено договір оренди. Право оренди зареєстроване державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Штифурко О.Д. 11 березня 2020 року, номер запису про реєстрацію іншого речового права № 35941137 (а.с.14).
Оскільки сторони договору оренди землі №128 виконували свої зобов`язання по договору, жодних претензій один одному не висували та повідомлень-листів щодо можливого одностороннього розірвання вказаного договору оренди землі не направляли, підстав для одностороннього розірвання договору не було, тому ФГ «Агат Поділля» звернулося до суду із вказаним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в частинами1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.
У частині 3 цієї статті зазначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 4 статті 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником ділянки і орендарем.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння й користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Частиною 1 статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендарю земельної ділянки надано право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.
Як вбачається зі змісту частини 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» вказаним вище правам орендаря законодавцем кореспондовано обов`язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Орендареві, згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону України «Про оренду землі», забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. 
Встановлено, що договір між ФГ «Агат-Поділля» та ОСОБА_1 №128 від 20.01.2014 укладено на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору).
Відповідно до п. 45 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Право оренди землі зареєстровано 27 червня 2014 року на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №14089178 від 27.06.2014, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №23580971 від 27.06.2014 (а.с.13).
Враховуючи умови договору та беручи до уваги положення ст. 18 закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору), відповідно до яких договір оренди землі набрав чинності 27 червня 2014 року, тобто після його державної реєстрації, строк дії договору закінчується 27 червня 2024 року.
Тобто, на час укладення оспорюваного договору оренди (11 березня 2020 року), укладений ОСОБА_1 з ФГ «Агат Поділля» договір оренди землі відповідно до вимог законодавства та умов договору не припинений (зокрема строк дії договору не сплив) та у встановленому законом та договором порядку не розірваний.
Доводи апелянта про те, що укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Агат Поділля» договір оренди земельної ділянки було розірвано не знайшли своє підтвердження.
Так, відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.
Таким чином, законодавець допускає розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.
Наявність відповідної умови в договорі є вирішальною для розгляду справи, тому сторони у договорі мають чітко визначити можливість розірвання договору в односторонньому порядку та механізм (процедуру) такого розірвання (шляхом підписання відповідної угоди, тощо). Таке визначення має бути чітким та недвозначним, закріплювати всі умови співпраці.
Апелянт посилається на п. 47 договору №128 від 20.01.2014, відповідно до якого по завершенні перших п`яти років оренди земельної ділянки орендодавець набуває права одностороннього розірвання даного договору.
Разом з тим, чіткого механізму із зазначенням алгоритму дій орендодавця вказаний пункт не містить.
Пунктом 38 договору визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, як внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. 
Пункт 39 договору оренди землі забороняє розірвання договору в односторонньому порядку.
Системний аналіз положень договору оренди землі дає підстави дійти висновку, що  він не передбачає можливості його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця. Заперечення зі сторони орендаря свідчить, що останній не погоджується на розірвання, тобто відсутня взаємна згода сторін на розірвання договору.
Із позовом щодо тлумачення змісту правочину сторони до суду не зверталися.
Враховуючи, що одна й та сама ділянка не може одночасно бути об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та захист прав позивача в обраний ним спосіб.
Апелянт посилається на те, що позивач не є стороною оскаржуваного правочину, а правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Така позиція апелянта відхиляється апеляційним судом, оскільки правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 4, 12 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Спірний договір оренди землі укладений під час дії попереднього договору оренди з ФГ «Агат Поділля», тобто порушує права останнього як орендаря, а відтак позивач має право на оспорювання договору оренди землі від 11 березня 2020 року.
ФГ «Садівник-А» наголошує увагу на тому, що відповідачі та третя особа не були належним чином повідомлені про розгляд судової справи.
Пунктом третім частиною третьою статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо  справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що ФГ «Садівник-А» завчасно – 04 березня 2022 року було повідомлено, зокрема, про розгляд справи на 30 березня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.64).
Тому твердження апелянта з приводу неналежного його повідомлення про розгляд справи є голослівними.
Відхиляються також доводи з приводу відсутності в рішенні інформації з приводу надання позивачем згоди на проведення заочного розгляду справи, а також з приводу відсутності ухвали про заочний розгляд справи, оскільки з матеріалів справи встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд першої інстанції, врахувавши, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (заява від 30.03.2022, а.с.65), 30 березня 2022 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.68).
Підстав повертати позовну заяву ФГ «Агат Поділля» у зв`язку з тим, що вона подана неповноважним представником не було, оскільки суд першої інстанції, отримавши позовну заяву, встановив, що вона відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України. 
З матеріалів справи слідує, що позовна заява підписана ОСОБА_2 , який згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником ФГ «Агат Поділля» та підписантом, тобто позивач, яким є юридична особа звернувся до суду із позовом в порядку самопредставництва (ч. 3 ст. 58 ЦПК України), а не через представника.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства  «Садівник-А»  залишити без задоволення.
Заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 серпня 2022 року.

Головуючий                                                                          Т.Б. Сало

Судді                                                                                       О.В. Ковальчук

                                                                                                 Т.М. Шемета