Дата документу 24.05.2022 Справа № 337/3413/21

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 травня 2022 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/3413/21
Провадження №22-ц/807/1396/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Рикун А.В.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року, повний текст якого складено 10 лютого 2022 року, в складі судді Кучерук І.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про відшкодування моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Водоканал» про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 11 березня 2003 року його лічильник холодного водопостачання був поставлений на облік КП «Водоканал». 
05 січня 2021 року лічильник був знятий з обліку посадовими особами КП «Водоканал», та йому почали нараховувати обсяг використаного водопостачання за нормою, як без лічильника затвердженого рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради№ 768 від 01.12.2017 з розрахунку на одну особу, мотивуючи це тим, що позивач не здійснив державну перевірку засобу обліку холодної води. Позивач неодноразово звертався до посадових осіб КП «Водоканал» для повернення лічильника водопостачання на облік, але йому у цьому відмовили.
Мотивуючи отримання моральної шкоди, позивач зазначив що він є онкохворим і дії посадових осіб КП «Водоканал» додають ще більше душевних переживань, він постійно перебуває в нервовій напрузі, вимушений звертатися в різні правоохоронні інстанції. Такі обставини негативно впливають на його звичайний життєвий ритм, погано позначаються на психологічному стані.
Ураховуючи викладене, просить суд стягнути з КП «Водоканал» на його користь моральну шкоду в розмірі 230 000, 00 грн., зобов`язати КП «Водоканал» відновити незаконно знятий з обліку його лічильник холодного водопостачання 05.01.2021.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. 

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. 
Суд першої інстанції, розглядаючи справу, проігнорував п. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», в якій встановлено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання. Суд помилково дійшов висновку про те, що відповідач не порушив вимоги законодавства, здійснюючи нарахування за спожиту холодну воду за відповідними нормами водоспоживання. Відповідні незаконні дії відповідача завдали йому моральну шкоду, оскільки він змушений доводити, що не порушував вимоги Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», вимушений звертатись до правоохоронних органів, до суду, зазнав глибоких душевних страждань, знаходиться в постійній нервовій напрузі, до того ж є особою пенсійного віку та страждає на онкологічне захворювання. Завдану йому моральну шкоду він оцінив у розмірі 230 000, 00 грн., виходячи з того, що у 2021 році цивільні справи з ціною позову до 227 000, 00 грн. є малозначними.

Від КП «Водоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 

У відзиві зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Тобто, повірка приладів, що забезпечують індивідуальний облік води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. Ураховуючи, що позивачем не була здійснена повірка лічильника холодної води, про необхідність здійснення якої він був повідомлений, відповідач здійснює нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із встановленими нормами водоспоживання. Крім того, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтверджували б заподіяння йому такої шкоди та її розмір. Також не було надано доказів щодо порушення відповідачем чинного законодавства та прав позивача, які б завдали йому відповідну моральну шкоду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що КП «Водоканал» не порушував вимог законодавства, здійснюючи нарахування позивачу за надані послуги згідно із встановленою нормою водоспоживання, а також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо спричинення йому моральної шкоди діями відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до рахунку на оплату послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за квітень 2021 року, по особовому рахунку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , КП «Водоканал» нараховано оплату за тарифами, із розрахунку на одну особу: за централізоване водопостачання 245 л./доб., централізоване водовідведення 245 л./доб., централізоване водовідведення ГВ 140 л./доб. (а.с.21).
Позивач ОСОБА_1 звертався до Запорізької міської ради, КП «Водоканал» з приводу покладення проведення періодичних перевірок на власників лічильників (а.с.15), в органи поліції і прокуратури (а.с.18-20).
Позивач ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Українська соціальна медіа – група» з приводу комунальних послуг, на що отримав відповіді (а.с.26-28).
Департамент з Управління Житлово - комунальним господарством Запорізької міської ради, листом від 08.04.2020 року надав відповідь ОСОБА_1 на його звернення від 19.03.2020 року з приводу незгоди з нарахуванням за житлово - комунальні послуги (а.с.16-17).
Відповідно до листа від 13.05.2020 року, Офіс Президента України направив звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 року, до Прокуратури Запорізької області (а.с.22).
Відповідно до листа від 20.05.2020 року, Прокуратура Запорізької області направила звернення ОСОБА_1 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення та з інших питань, до Запорізької місцевої Прокуратури №3 (а.с.23).
Відповідно до листа Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУПН в Запорізькій області від 17.08.2020 року,  ОСОБА_1 повідомлено, що за його зверненням від 16.07.2020 року не виявлено ознак адміністративних чи кримінальних правопорушень, у тому числі з приводу завищених і незаконних рахунків по сплаті комунальних послуг з КП «Водоканал» (а.с.24).
Дніпровська окружна прокуратура, листом від 26.04.2021 року повідомила ОСОБА_1 , на його звернення від 30.03.2021 року та 22.04.2021 року, про скасування прокурором 23.04.2021 року постанови сектору дізнання про закриття кримінального провадження (а.с.11).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.05.2021 року внесені відомості за заявою  ОСОБА_1 про вчинення відносно нього шахрайських дій з боку КП «Водоканал», які незаконно нараховують борг за послуги водопостачання за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.13).
За даним кримінальним провадженням, ОСОБА_1 постановою від 31.05.2021 року визнаний потерпілим (а.с.14).
КП «Водоканал» 12.03.2020 року, 05.12.2020 року надсилало ОСОБА_1 повідомлення з приводу повірки приладу обліку, та можливого нарахування за нормою водоспоживання із розрахунку 0,245 м.куб. на одну особу на добу (а.с. 25, 29).
Відповідно до доповідної від 06.01.2021 року, у квартирі ОСОБА_1 встановлений прилад обліку холодної води термін Держповірки якого закінчився, 09.12.2020 року інспектор КП «Водоканал» відвідала абонента для видачі припису на повірку, але абонент відмовився і повідомив що повірку здійснювати не буде (а.с.49).

Відповідно до копії акту технічного обстеження, 22.09.2020 року за адресою АДРЕСА_1 , абонент доступ до лічильника не наддав (а.с.50).
Відповідно до копії акту технічного обстеження, 09.12.2020 року за адресою АДРЕСА_1 , споживач до квартири впустив, але надати доступ до лічильника для зняття показань та отримання припису для проходження повірки, відмовився (а.с.51).
Листом від 25.03.2020 року КП «Водоканал» на звернення ОСОБА_1 від 17.03.2020 року повідомив про необхідність проведення повірки приладу обліку води та наслідки її не проходження та проходження (а.с.52).

ОСОБА_1 позовні вимоги про зобов`язання КП «Водоканал» відновити незаконно знятий з обліку лічильник холодного водопостачання обґрунтовував тим, що періодична повірка лічильника води здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання.

Так, за приписами п.п. 17, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам; періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 затверджено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, відповідно до яких міжповірочний інтервал лічильника води становить 4 роки.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , існує особовий рахунок НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , встановлений індивідуальний лічильник холодної води, остання дата повірки якого відбулась 06.02.2015 року, та з січня 2021 року КП «Водоканал» здійснює нарахування виходячи з затверджених норм водоспоживання, та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. 

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (станом на час виникнення спірних правовідносин в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.
Згідно пунктів 5, 6 і 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів; вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); обслуговування вузлів обліку - огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

До моменту прийняття Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22 червня 2017 року № 2119-VIII, який набрав чинності 02 серпня 2017 року, частиною четвертою статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" було передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло- газо- і водопостачання.
         
Проте, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від  22.06.2017 року № 2119-VIII, зі структур тарифів було вилучено витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку води (на відміну від світло- та газо-постачальників у яких в тарифі включені витрати на повірку лічильника за рахунок виконавця послуг).

Також порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг на час виникнення спірних правовідносин регламентувалась Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Відповідно до п. 9 Правил № 630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. 

Згідно п. 15 Правил № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці.
Підпунктом 4 п. 32 Правил № 630 встановлено обов`язок виконавця контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.
Відповідно до пп. 6 п. 29 Правил № 630 споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.
При цьому, обов`язком споживача відповідно до пп. 1 п. 30 Правил № 630 є оплата послуг.

Отже, до обов`язків виконавця входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Ураховуючи викладене, у виконавця відсутній обов`язок щодо проведення періодичної повірки лічильника холодної води, взятого на абонентський облік, за власний рахунок.

Відтак, на час виникнення необхідності проведення періодичної повірки приладу обліку холодної води, який встановлено у квартирі позивача, така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача. 

       Відповідно до ч.1, 4 ст. 8 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.
Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік якщо вони пройшли повірку.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, лічильник холодної води, встановлений за адресою: АДРЕСА_1 , періодичну повірку не проходив.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання КП «Водоканал» відновити незаконно знятий з обліку лічильник холодного водопостачання є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що в силу положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позову слідує, що позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що саме на відповідача, як на виконавця послуг, покладено обов`язок здійснювати за власний рахунок періодичні повірки лічильників холодної  води, у зв`язку з чим нарахування відповідачем плати за послуги водопостачання згідно з діючими нормативами споживання є неправомірним.

Зважаючи на межі заявлених позивачем вимог, а саме розгляд питання наявності підстав для взяття на облік лічильника холодної води, судом не розглядається питання правомірності нарахування відповідачем плати за послуги водопостачання за нормами споживання води.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано положення ч.4 ст. 17  Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» є необґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення норм законодавства. 
Так, вказаною нормою визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання.
Отже, відповідно до вказаної норми періодична повірка здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання лише засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ.
Зважаючи на положення ч.4 ст. 17  Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік води в квартирах здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, тобто за рахунок споживачів.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в його квартирі знаходиться лічильник холодної води, а не вузол обліку на правильність висновків суду не впливають, оскільки, виходячи з положень ч. 1 ст. 1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" засіб вимірювальної техніки є частиною вузла обліку.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 4 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163  вузол - апаратний пристрій, визначений в додатках 3-12, що функціонує незалежно і утворює засіб вимірювальної техніки разом з іншими вузлами, з якими він сумісний, або із сумісним засобом вимірювальної техніки. Відповідно до додатка 3 Технічного регламенту одним з таких апаратних пристроїв є лічильник холодної води.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Питання про відшкодування моральної шкоди в такому випадку має вирішуватися виходячи із наданих сторонами доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третьої статті 12 ЦПК України), а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Ураховуючи викладене, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві відповідачем моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем не доведені належними та допустимими доказами протиправність дій або бездіяльності КП «Водоканал», наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача, шкоди та вини відповідача в її завданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам лише факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.05.2021 року відомостей за заявою  ОСОБА_1 про вчинення відносно нього шахрайських дій з боку КП «Водоканал» за ч. 1 ст. 190 КК України, не свідчить про наявність моральної шкоди, оскільки відповідним судовим рішенням не встановлено протиправних дій КП «Водоканал».

Також ураховуючи межі заявлених позовних вимог, судом в цій справі не встановлено протиправних дій відповідача.

Саме лише посилання позивача на те, що йому заподіяна моральна шкода, не може бути підставою для задоволення позову без надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору правильно дійшов висновку щодо недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 рокуу цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 травня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова