ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року 
м. Київ

справа №400/1923/20
адміністративне провадження № К/9901/25586/21 

Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду:                                                   судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А.,  

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Фірсова Інна Володимирівна , про визнання протиправним і скасування наказу; поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року (головуючий суддя - Лебедєва Г.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року (суддя- доповідач - Танасогло Т.М., судді: Димерлій О.О., Єщенко О.В.)

І. СУТЬ СПОРУ
1.          У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - ГТУЮ у Миколаївській області) та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила:

-визнати протиправним і скасувати наказ голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області за від 21 квітня 2020 року № 22/06 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату ГТУЮ у Миколаївській області, 30 квітня 2020 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області, з припиненням державної служби;

- поновити позивачку на посаді начальника відділу з питань нотаріату ГТУЮ у Миколаївській області з 01 травня 2020 року;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади державної служби відповідно до Закону України «Про державну службу» та видати наказ з цього приводу;

-стягнути з ГТУЮ у Миколаївській області, а у випадку його ліквідації до фактичного виконання рішення суду, з правонаступника - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2020 року до дня поновлення на роботі за кожен день вимушеного прогулу.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що роботодавець порушив процедуру звільнення ОСОБА_1 з посади державної служби, внаслідок безпідставної відмови у переведенні до нового органу. Крім того, жодної посади позивачці запропоновано не було, хоча вакантні посади були наявні.

IІ.ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3.           ОСОБА_1 з 25 листопада 2005 року по 28 грудня 2019 року працювала в ГТУЮ у Миколаївській області на різних посадах, остання займана нею посада - начальник відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
4.          На підставі наказу ГТУЮ у Миколаївській області від 03 березня 2018 року за №578/06 позивачці присвоєно 5 ранг державного службовця.
5.          Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції та на виконання наказу Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) 18 жовтня 2019 року внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи (ГТУЮ у Миколаївській області) в результаті ліквідації.
6.          Згідно з даними Реєстру 29 жовтня 2019 року створено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де в його складі перебуває структурний підрозділ у Миколаївській області, та яке є правонаступником ГТУЮ у Миколаївській області.
7.          18 жовтня 2019 року до Реєстру внесено запис про початок ліквідаційної процедури ГТУЮ у Миколаївській області.
8.          29 жовтня 2019 року до Реєстру внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код - 43315529, адреса - 65007, м. Одеса, вулиця Богдана Хмельницького, 34.
9.          Наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року № 4365/5 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області з 28 грудня 2019 року припиняє здійснення повноважень та функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, у зв`язку зі створенням та початком функціонування Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
10.          Наказом Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" призначено голови ліквідаційних комісій територіальних органів юстиції, що ліквідуються.
11.          Головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області призначено Фірсову Інну Володимирівну.
12.          25 жовтня 2019 року, в ході проведення реорганізації, листом голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області позивачку повідомлено про її вивільнення, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
13.          27 грудня 2019 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області видано наказ №6395/06 про звільнення позивачки з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 28 грудня 2019 року відповідно до частини 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області, з припиненням державної служби.
14.          Вважаючи своє звільнення незаконним, позивачка звернулась до суду. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року та постановою Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №400/144/20, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області №6395/06 від 27 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з 28 грудня 2019 року з посади начальника відділу з питань нотаріату ГТУЮ у Миколаївській області відповідно до частини 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області, з припиненням державної служби. Поновлено позивачку на посаді начальника відділу з питань нотаріату ГТУЮ у Миколаївській області з 29 грудня 2019 року. Стягнуто з ГТУЮ у Миколаївській області на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39 338,34 грн. (тридцять дев"ять тисяч триста тридцять вісім гривень 34 копійки).
15.          На виконання вищенаведених судових рішень головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області 24 березня 2020 року видано наказ № 18/06 Про скасування наказу від 27 грудня 2019 року № 6395/06 «Про звільнення ОСОБА_1 » . Наказом № 19/06 від 24 березня 2020 року позивачку поновлено на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29 грудня 2019 року.
16.          31 березня 2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області видано наказ №20/06 про те, що позивачка приступила до роботи з 31 березня 2020 року.
17.          31 березня 2020 року ОСОБА_1 вручено попередження за підписом голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області та звільнення із займаної посади не пізніше ніж за 30 календарних днів з дня попередження.
18.          21 квітня 2020 року головою ліквідаційної комісії видано наказ № 22/06 про звільнення позивачки з посади начальника відділу з питань нотаріату ГТУЮ у Миколаївській області з 30 квітня 2020 року у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби.
19.          Не погоджуючись і з прийнятим відповідачем наказом про звільнення від 21 квітня 2020 року №22/06, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

III.ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20.          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 ро позовні вимоги задоволено частково.
20.1.          Визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 22/06 від 21 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 30 квітня 2020 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби.
20.2.          Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 01 травня 2020 року.
20.3.          Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62 792, 52 гривень.
20.4.          У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
20.5.          Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення позивачки на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11 174, 94 грн.
21.          Приймаючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 не дотримався процедури вивільнення працівників у зв`язку із здійсненням реорганізації, визначеною Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Також суди вказали на недоведеність юридичного факту ліквідації державного органу.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
22.          Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
23.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
24.          У касаційній скарзі вказано, що на даний час відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норм частини З статті 87 Закону України «Про державну службу» №889-VIII в редакції Закону України „Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14 січня 2020 року № 440- ІХ, а саме - «Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).»
25.          Також скаржник вказує про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм частини шостої статті 49-2 Кодексу законів про працю в редакції Закону України „Про внесення змін до Кодексу законів України про працю" від 12 грудня 2019 року № 378-ІХ, а саме - норми пункту 2 частини 6 статті 49-2 КЗпП «у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті».
26.          Позивачкою подано відзив на касаційну скаргу, в якому вона просила залишити без змін оскаржувані судові рішення, а скаргу - без задоволення.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
27.          Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28.          Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).
29.          Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
30.          В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
31.          Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
32.          Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
33.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
34.          Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах касаційної скарги.
35.          Предметом спору у справі, що розглядається, є звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у зв`язку з ліквідацією державного органу.
36.          За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
37.          Згідно із пунктами 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.
38.          Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» (далі - Постанова №870) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови) та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2 постанови).
39.          До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються, включене, зокрема, ГТУЮ у Миколаївській області, а до Переліку міжрегіональних територіальних органів Мінюсту, що утворюються - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
40.          У пункті 3 цієї постанови встановлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються, зокрема Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) визначене правонаступником ГТУЮ в Автономній Республіці Крим, ГТУЮ у Миколаївській області, ГТУЮ в Одеській області, ГТУЮ у м. Севастополі, ГТУЮ у Херсонській області.
41.          Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
42.          Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року (справа №826/25887/15) і від 17 липня 2019 року (справа №820/2932/16).
43.          Наказом Міністерства юстиції України від 23 жовтня 2019 року №3228/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 жовтня 2019 року за №1126/34097) затверджено Зміни до Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за №759/19497), внаслідок яких у тексті Положення слова "Головне територіальне управління юстиції" в усіх відмінках і числах замінено словами "міжрегіональне управління" у відповідних відмінках і числах. Зміни щодо повноважень, завдань та функцій, які покладаються на міжрегіональні територіальні органи Мін`юсту, до цього Положення не вносилися.
44.          Водночас, наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року №4362/5 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" погоджено пропозицію Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо можливості забезпечення здійснення ним повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за №759/19497) та іншими нормативно-правовими актами, з 28 грудня 2019 року.
45.          З огляду на викладене та, враховуючи зміст Постанова №870 у контексті положень статті 104 Цивільного кодексу України, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу ГТУЮ у Миколаївській області як юридичної особи публічного права, рухоме та нерухоме майно, майнові права та обов`язки, фінансові зобов`язання передані до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
46.          Проте, приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій застосували до спірних правовідносин норми КЗпП України та дійшли висновку про порушення процедури звільнення ОСОБА_1 . Із вказаним висновком колегія суддів Верховного Суду не погоджується з огляду на наступне.
47.          З метою визначення норм права, які на момент виникнення спірних правовідносин підлягали застосуванню до процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу, слід провести ретроспективний та системний аналіз відповідних положень Закону № 889-VIII у взаємозв`язку з нормами КЗпП України.
48.          У первинній редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII передбачав, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
49.          Також було визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
50.          Підпунктом 53 пункту 6 розділу I Закону №117-IX, що набрав чинності з 25 вересня 2019 року та діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до статті 87 Закону №889-VIII були внесені зміни, які, зокрема, встановлювали такі підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

ліквідація державного органу.
51.          Законом №117-IX були також виключені положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, які стосувалися застосування законодавства про працю та допускали звільнення з підстави реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.
52.          Таким чином, ретроспективний аналіз положень Закону № 889-VIII дає підстави для висновку, що стаття 87 цього Закону до набрання чинності Законом № 117-IX (до 25 вересня 2019) визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю.
53.          Після внесених Законом № 117-IX змін до статті 87 Закону № 889-VIII підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону № 889-VIII містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина п`ята).
54.          Наступні зміни до статті 87 Закону № 889-VIII внесені згідно із Законами України від 14 січня 2020 року № 440-IX та від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.
55.          Слід зауважити, що стаття 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX набрала чинності 06 березня 2021 року.
56.          Натомість оскаржуваний наказ про звільнення позивача датований 30 квітня 2020 року.
57.          Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати приписи статті     87 Закону № 889-VIII в редакції Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX.
58.          31 березня 2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення, яким повідомлено про те, що відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» позивачка підлягає звільненню не раніше ніж 30 календарних днів з моменту ознайомлення з цим попередженням.
59.          Слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
60.          При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. За вказаною нормою цього закону вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні -  законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
61.          Усправі, що розглядається, у позивача відсутнє обґрунтування позовних вимог іншими нормами спеціальних законів.
62.          Аналогічна правова позиція щодо розуміння/тлумачення частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, у редакції, яка діяла станом на момент початку процедури звільнення позивача у цій справі, міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 480/4055/20, від 21 грудня 2021 року у справі №200/7446/20-а, від 29 листопада 2021 року у справі №640/19610/20, від 20 квітня 2022 року у справі №400/2034/21.
63.          Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивачки із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.
64.          Враховуючи положення Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, Верховний Суд констатує, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати ОСОБА_3 іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі. При цьому, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин в цій частині положень КЗпП України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону № 889-VIII, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати такий обов`язок.
65.          Таким чином, враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини та приписи законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про неправильне формулювання роботодавцем  причини звільнення ОСОБА_1 , однак, дотримання процедури звільнення.
66. Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
67.          Враховуючи неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 5, 49-2, 40 КЗпП України, статті 87 Закону № 889-VIII, Верховний Суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 

V. СУДОВІ ВИТРАТИ
68.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №400/1923/20 скасувати.

Прийняти у справі №400/1923/20 нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зазначені в наказі Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 21 квітня 2020 року №22/06 "Про звільнення ОСОБА_1 », вказавши підставою звільнення - реорганізацію державного органу та пункт 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

    Судді                                                                                          О.В. Калашнікова

                                                                                                       М.В. Білак

                                                                                          О.А. Губська