Справа № 341/1353/21 
Провадження № 22-ц/4808/665/22 
Головуючий у 1 інстанції Мергель М.Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої                        Пнівчук О.В.
       суддів:                        Девляшевського В.А., Томин О.О.
       з участю секретаря         Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення  Галицького районного суду від 11 березня  2022 року, у складі судді Мергель М.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Бурштинська міська рада Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
в с т а н о в и в:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Бурштинська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 звільнити та не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,8 га в урочищі «Мацька», що знаходиться на території Юнашківської сільської ради.
       В обґрунтування позову зазначила, що спірною земельною ділянкою позивачка користувалась постійно до 1990-их років. Надалі вона з відповідачкою за взаємною згодою домовились, що спірну земельну ділянку оброблятиме ОСОБА_2 , взамін чого остання надала позивачці право обробляти земельну ділянку в урочищі «Бурштинська». Однак, у подальшому відповідачка забрала земельну ділянку в урочищі «Бурштинська», натомість спірну земельну ділянку площею 0,08 га не повертає та продовжує її обробляти.
Рішенням Галицького районного суду від 11 березня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою —  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального права.
Апелянтка вказала, що судом не взято до уваги доводи позивачки про те, що до 1990 року в її користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,08 га по АДРЕСА_1 біля будинку ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки Юнашківської сільської ради №93 від 22.03.2021 року та витягом з погосподарської книги за 1988-1990 роки і картою села за 1957 рік (номер ділянки НОМЕР_1 ). 
Зазначає, що станом на 1980 рік в її користуванні були земельні ділянки загальною площею 0,28 га (біля будинку 0,22 га та 0,08 га спірна земельна ділянка). Сільська рада визнавала спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 до 19.11.1990 року.
Згідно довідки Юнашківської сільської ради №93 від 22.03.2021 року, ОСОБА_1 19.11.1990 року відпустила свою земельну ділянку площею 0,08 га по АДРЕСА_1 біля будинку ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок іншої земельної ділянки. ОСОБА_2 почала користуватись спірною земельною ділянкою з 1993 року і одразу записала її на себе в сільській раді, про перезапис ділянки не було відомо. У 2016 року в замін спірної ділянки відповідачка відпустила позивачці земельну ділянку площею 0,06 га в урочищі «Бурштинському», однак в 2020 році також відібрала в неї цю земельну ділянку.
Апелянтка зазначає, що мала намір приватизувати свою земельну ділянку площею 0,08 га по АДРЕСА_1 в 2019 році, однак дізналася, що спірну земельну ділянку не можливо приватизувати, оскільки її обробляє ОСОБА_2 .
Суд залишив поза увагою доводи позивачки про те, що заяву про обмін земельних ділянок від 19.11.1990 року вона не писала, підпис в заяві не її, крім того, рішення про вилучення у неї даної земельної ділянки сільською радою не приймалось.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.
Бурштинська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, яку вважає необґрунтованою.
Вказує, що рішенням 14-ої сесії Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 року ОСОБА_1 передано декілька земельних ділянок: 0,23 га для будівництва та 0,55 га і 0,14 га в урочищі «Бурштинська». Спірна земельна ділянка площею 0,08 га до цього переліку не входить.
Позивачка не надала суду доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
       У судовому засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник відповідачки ОСОБА_2 – ОСОБА_6 заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.
Представник Бурштинської міської ради Кудиба З.І. доводи апеляційної скарги заперечила.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що є власником (фактичним володільцем) спірної земельної ділянки, а ОСОБА_2 , користуючись спірною земельною ділянкою, порушує права позивачки.
З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою Юнашківського старостинського округу Бурштинської ТГ від 22.03.2021 № 93 (а.с. 7, 59) ОСОБА_1 користувалась земельною ділянкою 0,8 га (в мацька) до 1990 року і відмовилась від неї шляхом подання заяви 19.11.1990 року.
Відповідно до копії заяви від 19.11.1990 (а.с. 11) ОСОБА_1 відпустила город в мацька 8 арів ОСОБА_7 , натомість взяла ОСОБА_8 на Бурштинській. З чим погодилась ОСОБА_9 .
Відповідно до копії заяви ОСОБА_10 від 02.11.1990 (а.с. 58) останній просив віддати позивачці земельну ділянку площею 20 арів в урочищі «Бурштинська».
Рішенням чотирнадцятої сесії Юнашківської сільської ради від 02.12.1993 ОСОБА_1 передано три земельні ділянки 
- 0,23 га – для будівництва;
- 0,55 га – в урочищі «Бурштинська», с/г;
- 0,14 га - в урочищі «Бурштинська», с/г.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтвердили, що спірна земельна ділянка площею 0,08 га не належить до земель наданих їй згідно рішення Юнашківської сільської ради від 02.12.1993року.
Згідно з даними облікової картки об`єкта погосподарського обліку за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 31) протягом 2016-2020 років за позивачкою ОСОБА_1 рахувались земельні ділянки загальною площею 0,92 га, з яких: 0,23 га – для будівництва і обслуговування житлового будинку; 0,69 га – для ведення особистого селянського господарства.
Згідно з даними витягу державного реєстру речових прав позивачка у 2021 році приватизувала особисто земельну ділянку площею 0,55 га. При цьому земельну ділянку площею 0,2326 га (для будівництва) приватизувала її дочка ОСОБА_11 , що також підтверджується даними витягу.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1,2 статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Відповідно до частини 3 статті 12 та частин 1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України). 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем таких обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в результаті прийняття Юнашківською сільською радою рішення від 02.12.1993 року ОСОБА_1 отримала відповідні земельні ділянки с/г призначення за рахунок інших земель, відмінних від спірної земельної ділянки, отримані земельні ділянки за своєю площею більші, ніж ті, що перебували в користуванні позивачки до 1993 року.
ОСОБА_1 погодилася з рішенням сільської ради від 02.12.1993 року та його не оспорювала.
Враховуючи обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено, що вона є власником (фактичним володільцем) спірної земельної ділянки після написання нею заяви про відмову від земельної ділянки.
Посилання апелянтки на те, що суд залишив поза увагою її доводи про те, що заяву про обмін земельних ділянок від 19.11.1990 року вона не писала, а рішення про вилучення у неї даної земельної ділянки сільською радою не приймалось не заслуговують на увагу, оскільки позивачка не заперечила сам факт обміну земельними ділянками в 1990 році, з того часу вказана земельна ділянка в її користуванні не перебувала.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 11 березня 2022 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
О.О. Томин