ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 673/1123/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/1212/22
№ 22-ц/4820/1116/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 
секретар судового засідання Журбіцький В. О.,
з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими її представником ОСОБА_2 , на ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року і від 26 травня 2022 року та за апеляційною скаргою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , на рішення та бездіяльність державного виконавця. 

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :
У квітні 2021 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду із скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця зазначав, що 26 березня 2018 року Деражнянський районний суд Хмельницької області ухвалив рішення про визнання за ним права на відшкодування шкоди за актом про нещасний випадок на виробництві № 5/69 від 18 липня 1969 року, складеним відокремленим підрозділом Мостобудівельний поїзд № 36 державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця»; зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» зробити розрахунок та здійснити виплату з відшкодування шкоди завданої нещасним випадком на виробництві за період з жовтня 1969 року до моменту передачі особової справи управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві з урахуванням індексації грошових доходів; зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відновити (сформувати) особову справу та передати її в установленому порядку для продовження виплат управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві; зобов`язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві прийняти особову справу від ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», здійснити перерахунок з моменту передачі особової справи за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням та продовжити страхові виплати довічно.
На виконання вказаного судового рішення 22 червня 2018 року суд видав виконавчий лист. 
Після скасування за рішенням суду від 20 березня 2020 року постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа державний виконавець вчинив лише такі дії: 17.04.2021 відновлення виконавчого провадження, 22.04.2021 передача виконавчого провадження до Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та прийняття його до виконання.
Постановою державного виконавця Коваль Л. І. Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 листопада 2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 673/1123/15-ц від 22 червня 2018 року.
Судове рішення не виконано. Протягом тривалого часу державний виконавець не вчиняв можливих дій та заходів для забезпечення виконання рішення суду. 
Тому заявник просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Коваль Л. І. Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); скасувати постанову від 25 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 673/1123/15-ц від 22 червня 2018 року; зобов`язати Печерський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) прийняти до виконання та продовжити примусове виконання виконавчого листа Деражнянського районного суду Хмельницької області № 673/1123/15-ц від 22 червня 2018 року.
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року залучено до участі у справі правонаступника заявника ОСОБА_1 (а. с. 157, т. 1).
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 листопада 2020 року ВП № 56743773, постановлену державним виконавцем Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л. І. Зобов`язано Печерський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання та провести відповідні виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 673/1123/15-ц, виданого Деражнянським районним судом Хмельницької області 22 червня 2018 року. В решті вимог відмовлено.
У травні 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2022 року заяву задоволено частково. Стягнуто з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 5334 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 11.05.2022, через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині відмови у визнанні неправомірною бездіяльності державного виконавця та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог. Суд першої інстанції установив, що вчинені державним виконавцем виконавчі дії не є достатніми для виконання рішення суду і скасував постанову. Проте відмовив у визнанні бездіяльності державного виконавця неправомірною. Такі висновки суперечать один одному. Суд не взяв до уваги, що з часу відновлення провадження 17 квітня 2020 року державний виконавець окрім направлення однієї вимоги не здійснила жодних дій задля належного та своєчасного виконання рішення суду, яке з 2018 року залишається невиконаним.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав також апеляційну скаргу на ухвалу суду від 26.05.2022 в частині відмови у стягненні 2666 грн і просить змінити судове рішення в цій частині та стягнути вказану суму витрат на професійну правничу допомогу з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вказує, що у разі задоволення апеляційної скарги на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року, будуть підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Печерський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ), не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 11.05.2022, в апеляційній скарзі просить її скасувати та відмовити у задоволенні скарги. Вказує, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення немайнового характеру, яке не може бути виконано без участі боржника.
У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав подані апеляційні скарги та заперечив проти апеляційної скарги органу ДВС.
Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції правильно установив, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2018 року визнано за ОСОБА_3 право на відшкодування шкоди за актом про нещасний випадок на виробництві № 5/69 від 18 липня 1969 року, складеним відокремленим підрозділом Мостобудівельний поїзд № 36 державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця»; зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» зробити розрахунок та здійснити виплату з відшкодування шкоди завданої нещасним випадком на виробництві позивачу за період з жовтня 1969 року до моменту передачі особової справи управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві з урахуванням індексації грошових доходів; зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відновити (сформувати) особову справу ОСОБА_3 та передати її в установленому порядку для продовження виплат управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві; зобов`язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві прийняти особову справу позивача від ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», здійснити перерахунок з моменту передачі особової справи за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням та продовжити страхові виплати довічно.
На виконання вказаного судового рішення 22 червня 2018 року суд видав виконавчий лист.
Постановою державного виконавця від 16 липня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Надано боржнику ПАТ «Українська залізниця» строк 10 днів на виконання рішення суду.
26 жовтня 2018 року державний виконавець направив на адресу ПАТ «Українська залізниця» вимогу щодо необхідності повідомлення про виконання рішення суду, а у разі його невиконання про причини невиконання.
Відповідно до акту державного виконавця від 19 листопада 2018 року будь-яка інформація від сторін виконавчого провадження щодо виконання рішення суду не надходила.
Постановою державного виконавця від 19 листопада 2018 року за невиконання рішення суду на боржника ПАТ «Українська залізниця» накладено штраф у розмірі 5100 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
30 січня 2019 року державний виконавець направив на адресу сторін вимогу про повідомлення щодо виконання рішення суду або причини невиконання і зобов`язав боржника повідомити про це орган виконавчої служби у строк до 13 лютого 2019 року. 
Згідно з актом державного виконавця від 14 лютого 2019 року станом на вказану дату будь-яка інформація від сторін виконавчого провадження щодо виконання рішення суду не надходила.
Постановою державного виконавця від 11 квітня 2019 року за невиконання рішення суду на боржника ПАТ «Українська залізниця» накладено штраф у розмірі 10200 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
21 липня 2019 року на адресу відділу ДВС надійшла заява ПАТ «Українська залізниця» про стан виконання рішення суду з якої вбачається, що термін зберігання матеріалів щодо нещасного випадку минув, а тому немає можливості відновити (сформувати) особову справу ОСОБА_3 
28 листопада 2019 року постановою державного виконавця виконавчий лист № 673/1123/15-ц, виданий 22 червня 2018 року, повернуто стягувачу.
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року, яка залишена без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 липня 2020 року, постанова державного виконавця від 28 листопада 2019 року визнана неправомірною і скасована. Зобов`язано державного виконавця прийняти до виконання та провести відповідні виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа.
17 квітня 2020 року постановою державного виконавця відновлено виконавче провадження і направлено на адресу ПАТ «Українська залізниця» вимогу щодо необхідності виконання рішення суду і повідомлення про це або причини невиконання.
11 серпня 2020 року державний виконавець направив на адресу ПАТ «Українська залізниця» вимогу щодо необхідності надання в триденний термін підтвердження про виконання рішення суду.
На підставі статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець 25 листопада 2020 року направив до органу досудового розслідування подання про притягнення посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності.
Постановою державного виконавця Коваль Л. І. Печерського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 листопада 2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 673/1123/15-ц від 22 червня 2018 року. 
Відомості про виконання судового рішення відсутні. 
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи частково скаргу, суд виходив з того, що внаслідок винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження рішення суду залишається невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Проте підстави для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця відсутні.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII). 
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень (пункти 1 і 2 частини 1 статті 2 цього Закону. 
Частиною 1 і пунктом 1 частини 2 статті 18 цього Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини 3, частина 4 статті 18 Закон № 1404-VIII).
Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
За змістом пункту 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. 
У справі спір стосується повноти заходів, вжитих державним виконавцем задля примусового виконання рішення суду після відновлення виконавчого провадження та правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження.
Установлено, що на підставі ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року, яка набрала законної сили 02 липня 2020 року, державний виконавець 17 квітня 2020 року виніс постанову про відновлення виконавчого провадження, яку надіслав сторонам.
Також 17 квітня 2020 року на адресу ПАТ «Українська залізниця» надіслана вимога виконання рішення суду у справі або повідомлення про причини невиконання.
На підставі постанови від 22 квітня 2020 року виконавчий документ передано до Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).
11 серпня 2020 року державний виконавець направив на адресу ПАТ «Українська залізниця» вимогу виконання рішення суду та надання у триденний термін підтвердження про його виконання.
На виконання вимоги державного виконавця від 11 серпня 2020 року боржник сформував особову справу ОСОБА_3 і 18 вересня 2020 року надіслав її Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві 
12 листопада 2020 року АТ «Укрзалізниця» повідомило орган ДВС, що рішення суду підлягає виконанню філією «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд», до складу якої увійшов підрозділ Мостобудівельний поїзд № 36.
Після накладення на боржника штрафів державний виконавець 25 листопада 2020 року направив до Печерського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві подання про притягнення посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності.
На думку апеляційного суду державний виконавець вживав передбачені Законом № 1404-VIII заходи щодо примусового виконання рішення суду і суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця.
Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність правових підстав для задоволення скарги у цій частині вимог. 
Обґрунтованим є також висновок суду про незаконність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і доводи апеляційної скарги Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) не заслуговують на увагу з таких підстав. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд. 
Накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 520/6495/2020, який на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України врахував суд першої інстанції та враховує апеляційний суд при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.
У матеріалах справи відсутні відомості про вжиття державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду чи встановлення неможливості його виконання.
За встановлених обставин у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження і суд підставно визнав її неправомірною та скасував. 
Питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції вирішив відповідно до вимог частини 2 статі 141, статті 452 ЦПК України.
Оскільки відсутні підстави для скасування чи зміни ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року, то немає підстав для зміни розподілу судових витрат у справі та скасування ухвали суду від 26 травня 2022 року, якою вирішено питання про розподіл судових витрат.
З огляду на викладене ухвали суду першої інстанції постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування у межах доводів апеляційних скарг немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , подані її представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.   
 
Ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року та від 26 травня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 23 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк 

І. В. П`єнта