ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13393/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Прокопчук Т.С.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу ОСОБА_1    
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 24.02.2021 року, (суддя суду першої інстанції Боженко Н.В.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/13393/20  за позовом ОСОБА_1  до  Державної міграційної служби України, третя особа: Індустріальний районний відділ в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення  та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
           20 жовтня 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- скасувати рішення державної міграційної служби України про відмову в продовженні строку перебування громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 на території України;
- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про задоволення заяви громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , про продовження строку перебування на території України.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що відмова  в продовженні строку перебування громадянина Ізраїлю   ОСОБА_1 на території України є протиправною, оскільки, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року у справі N 201/2241/16к позивач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1  ст. 263 КК України, крім того, останнього зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. 18 квітня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2016 року. Крім того, зазначає, що ним було оскаржено рішення Головного управління міграційної служби України від 03.12.2018 року N 75 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та ухвалою вищезазначеного суду про забезпечення позову було зупинено дію оскаржуваного рішення до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатом розгляду справи. Тобто, на думку позивача, він не є особою, що підлягає примусовому поверненню до країни походження. Проте, на звернення позивача з заявою від 20.08.2020 року до Індустріального районного відділу у місті Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області про продовження строку перебування на території України, відповідач відмовив в продовженні строку перебування на території України на підставі п. п. 5 п. 10 Порядку продовження строку перебування та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України від 15 лютого 2012 року N 150. Також, позивач зазначає, що своєю відповіддю на адвокатський запит відповідач надав інформацію про те, що, зокрема, ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2020 року у справі N 932/4496/20 не є ґрунтовним та змістовним рішенням для Державної міграційної служби України.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.
          Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
          Також, відповідачем до суду подано клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні. 
          Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на те, що рішення суду у даній справі прийнято за правилами спрощеного провадження, вказане є підставою для апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1  є громадянином держави Ізраїль, на що вказує паспорт за номером НОМЕР_1 , номер посвідчення особи: НОМЕР_2 .
У паспортному документі громадянина Держави Ізраїль   ОСОБА_1 НОМЕР_3 , виданому 25.06.2015, термін дії до 24.06.2025, міститься штамп підрозділу Державної прикордонної служби України про перетин позивачем Державного кордону України 03.06.2017 року у КПП "Дніпропетровськ" в особистих справах.
Також, судом  встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року по справі N 201/2241/16к ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1  ст. 263 КК України  та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі  ст. 75 КК України  з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки. На підставі п. 2, 3  ст. 76 КК України  зобов`язано засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_1 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2015 року було скасовано та звільнено ОСОБА_1 з-під варти в залі судового засідання.
03 грудня 2018 року рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області N 75 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 зобов`язано позивача залишити територію України у термін до 01.01.2019 року. Вищезазначене рішення було отримано позивачем, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.
Судом також встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року було прийнято адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Кульбач Сергія Олександровича до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України до провадження, призначити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На даний час, за інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення по даній справі прийнято не було.
20 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою N 13 про продовження строку перебування на території України.
Надалі, Індустріальним РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області листом від 16 вересня 2020 року було повідомлено позивача, про те, що 03.09.2020 року йому було відмовлено у задоволенні заяви про продовження строку перебування на території України.
Не погодившись з вищевказаними діями та рішенням суб`єкту владних повноважень, пов`язаних з відмовою у продовженні строку перебування на території України, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у подальшому перебуванні на території України. 
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаєЗакон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року N 3773-VI (надалі -  Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").
Пунктом 6 частини 1  статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Згідно пункту 9 частини 1  статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.
Вимогамистатті 3  Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленимиКонституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Згідно з частиною 16статті 4  Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"  іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Порядок продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено  статтею 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Так, іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).
Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.
У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.
Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року N 150 (надалі - Порядок N 150).
Пунктом 2 Порядку N 150 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;
2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;
3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.
У відповідності до пункту 7 Порядку N 150 рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до  статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.
Згідно пункту 8 Порядку N 150 заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.
Відповідно до п. 8 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого  Наказом МВС України 25.04.2012 року N 363  та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.05.2012 року за N 778/21091, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про продовження строку перебування на території України вивчає обґрунтованість наведених підстав стосовно необхідності продовження строку перебування, перевіряє дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відміток про реєстрацію (відмітки органів охорони державного кордону "В`їзд" ("Виїзд") або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні) чи продовження строку перебування, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їх паспортних документах, з даними, що містяться в цих зверненнях, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні та завіряє копії прийнятих документів своїм підписом.
Таким чином, основною умовою для подання іноземцем заяви про продовження строку перебування (за наявності законних підстав) є його перебування на території України на законних підставах, іншими умовами є: подання цієї заяви не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України; наявність законних підстав для продовження строку перебування на території України.
Встановлені обставини справи свідчать, що у паспортному документі громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , виданому 25.06.2015, термін дії до 24.06.2025, міститься штамп підрозділу Державної прикордонної служби України про перетин ОСОБА_1 . Державного кордону України 03.06.2017 року у КПП "Дніпропетровськ" в особистих справах, таким чином, граничний строк перебування на території України сплив 01.09.2017 року, при цьому, судом враховано, що ухвалою Бабушкінского районого суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року по справі N 200/3202/19 подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про звільнення від призначеного покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_1  задоволено, позивача звільнено від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2016 року.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції позивач не був обмежений у зверненні до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про продовження строку перебування на території України у законодавчо встановлені строки, враховуючи те, що вказане звернення має обмеження в часі, зокрема - не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку.
Разом з цим, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про продовження строку перебування на території України лише 20.08.2020, тобто після закінчення строку легального перебування на території України.
          При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для подальшого перебування в Україні у заяві позивача  було зазначено: карантин, ухвала про відкриття провадження.
Пунктом 10 Порядку N 150 встановлено, що рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі, зокрема, коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну.
Таким чином,  позивачем не було в добровільному порядку виконано рішення N 75 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , яким зобов`язано позивача залишити територію України у термін до 01.01.2019 року. При цьому, дане рішення є чинним, в судовому порядку незаконним воно не визнавалось та не було скасоване.
Таким чином, оскаржуване рішення Держаної міграційної служби України про відмову в продовжені строку перебування громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 на території України, прийняте 03 вересня 2020 року (без номера) є законним та обгрунтованим, прийнятим із дотритмання вимог чинного законодавства, підстави для його скасування – відсутні.
Відмова в задоволенні позовної вимоги про скасування рішення від 03.09.2020 року зумовлює відсутність підстав й для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вичинити певні дії щодо продовження терміну перебування позивача на території України.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,- 
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року в адміністративній справі №160/13393/20 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук