ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року	Львів	Справа № 300/3424/21 пров. № А/857/2136/22	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Запотічного І.І
суддів:                                                            Глушка І.В., Довгої О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року (суддя Біньковська Н.В., ухвалене в м. Івано-Франківську)  у справі № 300/3424/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області   про зобов`язання до вчинення дій,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання здійснити з 01.04.2019 перерахунок та подальшу виплату пенсійного забезпечення із обов`язковим врахуванням крім основних складових грошового забезпечення і додаткові види грошового забезпечення, які зазначені в довідці про розмір грошового забезпечення виданої 11 лютого 2021 Адміністрацією державної прикордонної служби України за №11/3973 від 11.02.2021.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” на підставі довідки Адміністрації державної прикордонної служби України від 11.02.2021 №11/3973, із врахуванням проведених платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року частково задоволено заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі    1350,00 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят гривень 00 копійок). В задоволенні решти заяви відмовлено.
Вказане додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач- ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване додаткове рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його в частині відмови, скасувати і винести нове, яким заяву про стягнення судових витрат задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що жодних підстав зменшувати стягувані в користь пенсіонера ОСОБА_2 з Пенсійного фонду витрати немає. Зазначає, що покладати частину витрат на позивача є незаконно, некоректно і не справедливо, а виходячи з принципу ч.8 ст. 139 КАС України - якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти апеляційної скарги позивача, просив таку відхилити.
Також, вказане додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване додаткове рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що зазначені витрати на правову допомогу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки підготовка позовної заяви, не вимагала від представника надмірного обсягу  юридичної і технічної  роботи з огляду  на незначну складність даної справи.
Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, які ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, відзиву, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Частиною 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3)судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, у ст.252 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для винесення додаткового рішення у справі.
Суд зазначає, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися не вирішені певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з ч.1-4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відтак колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу у цій справі надавалася відповідно до угоди про надання професійної (правничої) допомоги №07/05/21 від 07.05.2021, укладеного між адвокатом Малетиним А.Я. та Сурмаком В.П., предметом якого є надання професійної правничої допомоги у справі щодо правильного нарахування пенсії. У пункті 4 вказаної угоди зазначено, зокрема, що за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар шляхом безготівкового розрахунку, які розраховуються виходячи з наступних узгоджених цін на правничу допомогу: підготовка позову – 2500 грн., відповіді на відзив – 2000 грн.
Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги №ІФ1011145 від 28.05.2021, акт про надання професійної (правничої) допомоги від 30.11.2021, квитанція №01-12/21.
Згідно акту про надання професійної (правничої) допомоги розмір адвокатського гонорару за 1 годину роботи становить 500 грн., кількість затраченого адвокатом Малетиним А.Я. часу становить 7 годин.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, за змістом вказаного акту адвокатом Малетиним А.Я. надано правничу допомогу наступного характеру: 1) підготовка позовної заяви – 3000 грн., кількість витрачених годин – 6 годин; 2) консультації з питань розгляду справи та узгодження правової позиції в справі – 500 грн., кількість витрачених годин – 1 година.
Також, з матеріалів справи а саме з квитанції від 01-12/21 видно, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Мелитину А.Я. кошти в розмірі 3500,00 грн. грн. за адвокатські послуги.
Проте в угоді про надання професійної (правничої) допомоги №07/05/21 від 07.05.2021 зазначено, що вартість такого виду правової допомоги, як підготовка позову складає – 2500,00 грн., натомість у акті про надання професійної (правничої) допомоги від 30.11.2021 вказано – 3000,00 грн.
Судом першої інстанції, при розподілі судових витрат у цій справі вірно враховано: зміст позовної заяви; час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку усіх матеріалів адміністративної справи; складність адміністративної справи; те, що справа розглядалася в спрощеному провадженні, без виклику сторін.
На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлений адвокатом час (7 годин) на опрацювання поданих позивачем документів, в розрізі оцінки розумності витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн., виходячи з погодинної оплати в розмірі 500 грн., є завищеним, внаслідок чого розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, а тому враховуючи, що заявлені позовні вимоги задоволені частково, то понесені позивачем витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в Івано-Франківському окружному адміністративному суді у сумі 1350,00 грн. (90% задоволених позовних вимог) підставно стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області  на користь позивача. 
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 300/3424/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга