справа № 752/2711/21                                   головуючий у суді І інстанції Слободянюк А.В.
провадження № 22-ц/824/6253/2022           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
26 травня 2022 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

      Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2021 року ТОВ «Маркс.Капітал» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 15 903 грн. 05 коп.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 січня 2020 року у місті Києві, по бульвару В.Гавела - вул. Г.Севастополя сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Toyota д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Skoda д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 ДТП трапилось з вини ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі № 760/2969/20. На момент ДТП автомобіль Skoda д.н.з. НОМЕР_3 був застрахований в ПрАТ «СК «Саламандра» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 141.0000951 від 08 квітня 2019 року. На виконання вищевказаного договору ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 56 735 грн. 99 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 4570 від 27 березня 2020 року. Відповідно до умов Полісу № АО/0777151 франшиза становить 1000,00 грн. Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 1412.0000951 від 08 квітня 2019 року передбачено, що при виплаті страхового відшкодування знос не враховується, тому ПрАТ «СК «Саламандра» виплатило страхове відшкодування в обсязі необхідному власнику пошкодженого автомобіля. Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №4303 від 27 січня 2020 року коефіцієнт фізичного зносу Skoda д.н.з. НОМЕР_2 становить  0,599, таким чином розмір зносу становить 56 735 грн. 99 коп. - 41 832 грн. 34 коп. = 14 903 грн. 05 коп.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у задоволені позову ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції, що суб`єктом, який мав задовольнити вимогу позивача, є страховик відповідача - ПрАТ «СК «Страховий капітал» є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству. На думку позивача, обов`язок зі сплати франшизи та вартості зносу транспортного засобу покладається на відповідача. На підтвердження висловленої позиції позивач зазначає, що згідно висновків Верховного Суду України, сформульованих у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27 січня 2020 року серії ДПР18 №073876 27 січня 2020 року у м. Києві, по бульвару В.Гавела - вул. Г.Севастополя сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Toyota д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Skoda д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . 
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі № 760/2969/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (а.с.36).
На момент ДТП автомобіль Skoda д.н.з. НОМЕР_3 був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Старохова Компнія «Саламандра» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 141.0000951 від 08 квітня 2019 року (а.с. 37).
На виконання умов зазначеного договору ПрАТ «СК «Саламандра»   здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 56 735 грн. 99 коп., що підтверджується платіжним доручення № 4570 від 27 березня 2020 року (а.с.86). 
Відповідно до умов Полісу № АО/0777151, виданого на виконання договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного з ОСОБА_1   франшиза становить 1000,00 грн., страхове відшкодування виплачується  з урахування фізичного зносу транспортного засобу (а.с.87).
  02 січня 2020 року між ПрАТ «СК «Саламандра» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02 січня 2020 року, щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями (а.с.6-10).
 Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, оскільки розмір матеріального збитку, який просить стягнути позивач повністю охоплюється  лімітом відповідальності страхової компанії, з якою у відповідача укладений відповідний договір.
Однак, апеляційний суд  не може погодитись  з висновками суду першої інстанції, з урахування правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
         Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови                         від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 41 832 грн. 34 коп. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля Skoda д.н.з. НОМЕР_2   внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Посилання суду першої інстанції  на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача, на вимогах закону не ґрунтується та є помилковими з огляду на таке.
 Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_2 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За таких обставин, саме ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 14 903 грн. 05 коп. та 1000 грн. франшизи. 
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав до задоволення позову. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн. та 3 405 грн. при подачі апеляційної скарги.
Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача у розмірі 5 675 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» задовольнити. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року скасувати та прийняти постанову.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ»,  вул. Колективна, б.10, м. Полтава, код ЄДРПОУ 37686922 матеріальну шкоду у розмірі  15 903 ( п`ятнадцять тисяч дев`ятсот три) грн. 05 (п`ять) коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ»,  вул. Колективна, б.10, м. Полтава, код ЄДРПОУ 37686922 судовий збір у розмірі 5 675 ( п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                            Фінагеєв В.О.
 
                                                                                      Кашперська Т.Ц.
 
 Яворський М.А.