ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3279/20                                          Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                       Лапій С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від  22 листопада 2021 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН» (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач)про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.03.2020  № 0008460512 та  № 0008450512.
Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ухвалене на підставі висновків, які не відповідають вимогам податкового законодавства та фактичним показникам податкового обліку позивача.
Позивач наголошує, що усі суми податкового кредиту підтверджуються податковими накладними, які зареєстровані постачальником послуг в Єдиному реєстрі податкових накладних та первинними бухгалтерськими документами. Послуги прийняті позивачем від  ТОВ «ЕЛО ЛТД» стосуються його господарської діяльності та придбані з метою його подальшого використання у власній господарській діяльності, що підтверджено відповідними первинними документами, які використовувалися у оподатковуваних операціях та господарській діяльності.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від  22 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнати протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 23.03.2020 № 0008460512 та № 0008450512.
Не погоджуючись з вказаною постановою, Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлениц підрозділ ДПС подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що  ТОВ «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН» 15.02.2016 зареєстровано юридичною особою, перебуває на податковому обліку у Головному управління ДПС у Київській області як платник податків.
Між  ТОВ «ЕЛО ЛТД» (постачальник) та ТОВ «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН» (покупець) укладено  договір поставки від 27.09.2016 № 27/19/16 та додаткові договори  від 29.12.2016 та від 26.12.2017.
1.Предмет договору:
1.1.Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю регранулят поліпропіленовий (далі - Товар), а Покупець прийняти та оплатити Товар на умовах договору.
2.Асортимент, кількість та строки поставки
2.1Товар поставляється  окремими партіями.
2.2Поставка товара відбувається по заявці покупця (усній або письмовій) на основі якої Постачальник виставляє рахунокфактуру.
ТОВ «ЕЛО ЛТД» надано позивачу рахунки  фактури від 30.03.2018 № ЄЛ-03/0147 на суму 879687, 42 грн (ПДВ -146614, 57 грн), та від 20.04.2018 № ЄЛ-04/0098 на суму 840000, 00 грн (ПДВ  140000, 00 грн).
Постачання товару до складу відбувалося двома партіями  02.04.2020 та 20.04.2020, що підтверджується  видатковими накладними від 02.04.2018 № ЄЛ-04/0006 та від 20.04.2018  № ЄЛ-04/0097, товаро-транспортними накладними від 02.04.2018 № 015703 та від 20.04.2018  № 015956.
За фактом здійснення поставки  контрагентом постачальника  складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні від 02.04.2018 №10 на суму 87968, 42 грн та від 20.04.2018 № 171 на суму 840000,00 грн.
Оплата товару  на суму  1719687, 42 грн здійснена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями  від 11.04.2018 № 76, 13.04.2018 № 78, 16.04.2018 №77, 27.04.2018 №86, 02.05.2018 № 88 та від 03.05.2018 № 89.
Якість товару підтверджується висновками державної санітарно-епідеміологічної експертизи Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Волинській області від 18.05.2015 № 05.03.02-03/26706  та від 30.05.2017 № 602-123-20-1/17140.
У подальшому даний товар переданий позивачем -  ТОВ «Аркапласт» відповідно до Договору  купівлі-продажу від 11.04.2016 № 1104-1.
Виконання даного договору підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на період 01.07.2018  14.09.2018 між ТОВ «Аркапласт» та ТОВ «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН», видатковими накладними від 02.04.2018 № 16, від 20.04.2018 № 17, податковими накладними від 21.03.2018, від 26.03.2018, від 29.03.2018, від 02.04.2018, від 05.04.2018, від 13.04.2018, розрахунком  коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 20.04.2018, договором надання послуг навантаження та вивантаження вантажу від 30.06.2017  № 170630/1, актом здачі-прийняття робіт № 792 від 30.04.2018, договором відповідального зберігання від 04.04.2016 № 160404/1, додатковими угодами від 01.10.2016 № 1 та від 03.04.2017 № 2, актами передачі-приймання матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 02.04.2018 та від 20.04.2018.
Працівниками Головного управлінням ДПС у Київській області на підставі  направлень від 11.02.2020 № 393, № 396 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН», за результатами якої складено акт від 24.02.2020 № 178/10-36-05-12/40275625.
Як слідує з акту перевірки, позивачем допущено порушення вимог податкового законодавства, а саме п.  44.1 ст. 44, п.  198.1., п.  198.2., п.  198.3, п.  198.5., п.  198.6 ст.  198, п.  201.1  п.  201.10 ст 201  Податкового Кодексу України,  в результаті чого занижено податок на додану вартість період, що перевірявся у сумі 169100, 00 грн, у тому числі по періодам квітень 2019  169100, 00 грн та встановлено завищення залишку відємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 Декларації) на загальну суму 117515, 00 грн, у тому числі квітень 2018  117515, 00 грн.
Позивач, не погоджуючись з актом перевірки від 24.02.2020, звернувся до податкового органу із запереченнями на акт перевірки.
Листом від 18.03.2020 № 9908/10/10-36-05-12 ГУ ДПС у Київській області висновки по акту перевірки від 24.02.2020  залишені без змін, а заперечення до акту  без задоволення.
На підставі акту перевірки від 24.02.2020 № 178/10-36-05-12/40275625  Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.03.2020 № 0008460512 та №0008450512.
Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені  Податковим кодексом України  (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1  ст. 3 ГК України  під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно з пп.14.1.36  п.14.1  ст.14 ПК України  господарська  діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або  реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються  Податковим кодексом України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено  Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV  Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.
Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік»  визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов`язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені  ст. 9 цього ж Закону  та повинні мати такі обов`язкові реквізити:  назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Частинами 1, 2 ст. 9 даного  Закону  визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно  ст. 1 ЗУ  «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2  ст. 3 Закону  »Про бухгалтерський облік»  на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.
Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений  ст. 198 Податкового кодексу України  .
Відповідно до п.п.  198.1  ст.  198 ПК України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.  Пунктом 198.2 ПК України  встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно  п.  198.3  ст.198 ПК України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою  пунктом  193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом  198.6  ст.  198 ПК України  визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11 статті 201  цього  Кодексу.
Відповідно п.201.1  ст.201 ПК України  на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений  Податковим Кодексом  термін.
Згідно п.201.7  ст.207 ПК України  податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом  201.8  ст.201 ПК України  визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому  статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п.201.10  ст.201 ПК України  при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.
Водночас, суд зазначає, що нормами  Податкового кодексу України  визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Згідно з пунктом  44.1  статті  44 ПК України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно п.п.  134.1.1  п.  134.1  ст.  134 ПК України  прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі  статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі  статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152  цього Кодексу.
Статтею 135 ПК України  визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134 цього Кодексу  з урахуванням положень цього  Кодексу.
Згідно п.п.  140.4.2  п.  140.4  ст.  140 ПК України  фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.
Фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг (крім неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до  закону, та неприбуткових організацій, до яких застосовуються положення підпункту 140.5.13 цього пункту), у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року (підпункт  140.5.9  пункту  140.5  статті  140 Податкового кодексу України).
Згідно  ст. 200 ПК України  сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Виходячи з викладеного,  визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Верховний суд у постанові від 26.06.2018 у справі №804/5227/16 вказав, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість та складу валових витрат судам необхідно з`ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; - установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов`язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Матеріалами справи встановлено, що  Між  ТОВ «ЕЛО ЛТД» (постачальник) та ТОВ «Р.М.СТОРЕДЖ ЮКРЕІН» (покупець) укладено  договір поставки від 27.09.2016 № 27/19/16 та додаткові договори  від 29.12.2016 та від 26.12.2017.
1.Предмет договору:
1.2.Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю регранулят поліпропіленовий (далі - Товар), а Покупець прийняти та оплатити Товар на умовах договору.
2.Асортимент, кількість та строки поставки
2.3Товар поставляється  окремими партіями.
2.4Поставка товара відбувається по заявці покупця (усній або письмовій) на основі якої Постачальник виставляє рахунокфактуру.
ТОВ «ЕЛО ЛТД» надано позивачу рахунки  фактури від 30.03.2018 № ЄЛ-03/0147 на суму 879687, 42 грн (ПДВ -146614, 57 грн), та від 20.04.2018 № ЄЛ-04/0098 на суму 840000, 00 грн (ПДВ  140000, 00 грн).
Постачання товару до складу відбувалося двома партіями  02.04.2020 та 20.04.2020, що підтверджується  видатковими накладними від 02.04.2018 № ЄЛ-04/0006 та від 20.04.2018 № ЄЛ-04/0097, товаро-транспортними накладними від 02.04.2018 № 015703 та від 20.04.2018 № 015956.
За фактом здійснення поставки  контрагентом постачальника  складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні від 02.04.2018 №10 на суму 87968, 42 грн та від 20.04.2018 № 171 на суму 840000,00 грн.
Оплата товару  на суму  1719687, 42 грн здійснена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями  від 11.04.2018 № 76, 13.04.2018 № 78, 16.04.2018 №77, 27.04.2018 №86, 02.05.2018 № 88 та від 03.05.2018 № 89.
Якість товару підтверджується висновками державної санітарно-епідеміологічної експертизи Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Волинській області від 18.05.2015 № 05.03.02-03/26706  та від 30.05.2017 № 602-123-20-1/17140.
З акту перевірки слідує, що податковим органом зазначено про не підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем з контрагентом  ТОВ «ЕЛО ЛТД». Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що  за ланцюгом постачання товару  до ТОВ «ТЕРІХЕМ ТЕРВАКОСКІ, ТОВ «ТАТРАФАН ПЛАСТХІМ, ТОВ «ЕЛО ЛТД»  відсутня інформація про операції з постачання (придбання) товару за період з 01.04.2018 по 30.04.2018 та протягом  останніх 12 календарних місяців між 1-м та 2-м контрагентом, дефектністю однієї товарно-транспортної накладної за якою постачався товар та наявністю кримінального провадження  щодо  контрагента ТОВ «Аркапласт».
З приводу таких доводів відповідача суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №817/537/17 (адміністративне провадження №К/9901/4401/17), презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Колегія суддів звертає увагу, що в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Така податкова інформація вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків контрагентами позивача. Вказана позиція висловлена Верховним судом у постанові від 02.04.2020 у справі № 160/93/19.
Тому, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток), можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Доводи контролюючого органу про те, що контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, ґрунтуються на інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме ухвал слідчих суддів тощо.
Частиною 6  статті 77 КАС України  визначено, що вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ції дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Однак, всупереч положень ст.ст.  72,  77 КАС України  контролюючий орган не надав суду вироку щодо посадових осіб як безпосередніх контрагентів контрагента позивача, так і посадових осіб в ланцюгу постачання.
Тому, саме по собі існування відкритого кримінального провадження у відношенні посадових осіб контрагентів контрагента позивача не є достатнім та допустимим доказом відсутності реального здійснення господарської операції. Такі докази не спростовують факту зміни майнового стану позивача як добросовісного платника податків внаслідок здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом-постачальником. Відомостей про те, що учасники спірних господарських операцій заперечують свою участь у створенні і діяльності суб`єктів господарювання або наявність рішень у кримінальних справах щодо фіктивності їх діяльності відповідачем не надано.
Щодо дефектності  товарно-транспортної накладеної, то недоліки складання товарно-транспортних накладних,  не можуть слугувати підставою відсутності певних господарських операцій. Вказана позиція висловлена Верховним судом у постанові від 25.06.2019 року у справі №1240/1982/18.
Отже, суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам  ст. 9  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.
У розумінні  ст.16 ПК України  навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.
ПК України  не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов`язання з ПДВ, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов`язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.
Висновки відповідача ґрунтуються лише на актах перевірки контрагентів позивача або на інформації з бази даних податкової інспекції, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірної операції за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що неприйняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об`єктів оподаткування по спірних господарських операціях, ґрунтується виключно на припущені щодо порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача у ланцюгу постачання, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.
За  ст. 61 Конституції України  межі юридичної відповідальності кожного платника податків мають індивідуальний характер та поширюються на діяння, що визначаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником податків. При цьому, не передбачено юридичної відповідальності суб`єкта права за порушення податкової дисципліни іншими особами згідно із законом.
Колегія суддів звертає увагу, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням контрагентами контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами його контрагента податкових зобов`язань. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 06.02.2018 по справі № 804/4940/14) : податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами Відповідача під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено».
Отже,  позивач надав до суду належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, наявність мети господарських операцій та рух активів підприємства в процесі здійснення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що  податкові повідомлення-рішення від 23.03.2020 № 0008460512 та № 0008450512 є протиправним та підлягає скасуванню.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку про протиправність дій відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.    
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від  22 листопада 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.  

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                    М.І. Кобаль